Camilla Collett

Brev 1852–63

Utgitt ved

Mette Refslund Witting og Marius Wulfsberg

NB kilder 2:5

Nasjonalbiblioteket/bokselskap.no

Oslo 2019

Camilla Collett: Brev 1852–63

Utgitt ved Mette Refslund Witting og Marius Wulfsberg

NB kilder 2:5

Nasjonalbiblioteket/bokselskap.no, Oslo 2019

ISBN: 978-82-7965-426-1 (digital, bokselskap.no), 978-82-7965-427-8 (epub), 978-82-7965-428-5 (mobi)

Teksten er lastet ned fra bokselskap.no

Publisert: 04.12.19. Oppdatert: 22.01.21

Camilla Collett: Fotograf ukjent, 1860/61. Retrofotograf: Ludvig Grundtvig. Eier: Nasjonalbiblioteket blds_01584

Robert, Alf, Oscar og Emil Collett: Fotograf J. Lindegaard, 1860. Eier: Nasjonalbiblioteket blds_05096

Innledning: Om to motiver i Camilla Colletts brev 1852–63

Marius Wulfsberg

Motiv (av lat. motivus, 'bevegende').

(Norsk litteraturvitenskapelig leksikon, Oslo 1997)

Årene fra 1852 til 1863 utgjør en periode i Camilla Colletts liv. Vi har derfor valgt å utgi hennes brev fra perioden januar 1852 til våren 1863 samlet. Kort fortalt kan perioden beskrives slik: Den begynner med at hun var blitt enke i desember 1851, fortsetter med at hun etablerte et nytt liv for seg og sine fire sønner, og slutter med forberedelsene til en lenger utenlandsreise sensommeren 1863. For å lette lesingen av brevene kan en litt mer detaljert presentasjon være til hjelp.

Gangen i korrespondansen

Etter ektemannens død valgte Collett å selge huset på Uranienborg i Christiania og gi fra seg den eldste sønnen. Robert ble vinteren 1852 tatt opp som pleiesønn av svogeren Johan Christian Collett. Etter å ha plassert den yngste, Emil, midlertidig hos en slektning på Hadeland, flyttet hun i oktober 1852 til København sammen med sønnene Alf og Oscar. Da det sommeren 1853 brøt ut en koleraepidemi i byen, flyttet de til Klampenborg før de i september vendte tilbake til Christiania, som også var rammet av en koleraepidemi (se brev til Oscar Wergeland 8. november [1853]). Allerede under oppholdet i Danmark hadde Collett skrevet deler av manuskriptet til Amtmandens Døttre, og i desember 1854 utkom første del på Johan Dahls forlag i Christiania. Utgivelsen nevnes kort i brevet til Betzy Kjerulf datert [November 1854], men omtales ikke i de tidligere brevene i denne samlingen. Våren 1855 skrev hun ferdig annen del som utkom i juni, og i brevet til Christopher Hansteen 27. juni 1856 finnes en diskusjon av tendensen i romanen. Høsten 1855 ble Oscar tatt opp som pleiesønn av svogeren Carl Emil Collett, mens Alf og Emil ble boende hos sin mor i hele perioden. Høsten 1856 flyttet de til København, og bodde på et pensjonat i Bredgade, som er fornøyelig skildret i brev til Carl Emil Collett 25. juli [1857]. I desember 1857 var familien tilbake i Christiania. Med unntak av kortere besøk i København, bodde Collett resten av perioden på ulike adresser i Christiania.

Mens brevene fra 1852 til 1857 tegner et bilde av hvordan Collett etablerte en ny tilværelse for seg selv og sine nærmeste, er brevene i den siste delen preget av et rikere sosialt og litterært liv. I 1858 arbeidet hun med å få utgitt ektemannen Peter Jonas Colletts Forelæsninger over Personretten, som utkom på Christian Tønsbergs forlag året etter. I 1859 tok Josephine Welhaven initiativ til å gjenopprette et vennskapelig forhold mellom Collett og hennes ungdomsforelskelse, Johan Sebastian Welhaven. I brevene til ekteparet Welhaven kan vi følge forsoningsforsøket frem til bruddet mellom de to venninnene i 1860. Hun fikk også tettere kontakt med Hedvig Wedel Jarlsberg og i brevet til Alf Collett 3. juli [1861] skildrer hun kadettballet på Jarlsberg hovedgård den sommeren. Hun engasjerte seg i Universitetets 50-årsjubileum i 1861, og ledet komiteen av Christianias damer som fikk laget byster av hennes bror Henrik Wergeland og Welhaven til Studentenes samfunnsbygning. I brevene nevnes også hennes tre bokutgivelser. Bakgrunnen for brevet til Bernhard Dunker [November–desember 1860], er utgivelsen av andreutgaven av Amtmandens Døttre på danske Gyldendal i 1860. I brevet til Amalie Sophie Biørn [19. april] 1862 omtaler hun Fortællinger (1861), som Biørn hadde lest med interesse. I brevet til broren Oscar Wergeland 19. februar [1863] får vi også et glimt av den andre broren, Harald Wergeland, og hans reaksjon på I de lange Nætter (1863). «Dit Sidste Produckt vrimler af Feil […] efter hans Formening hører den nye Skrivemaade ogsaa under den Kategori.» Perioden avsluttes med at Alf ble student og Emil flyttet til en lærer ved Nissen Real- og Latinskole i 1862. Som et ledd i forberedelsene til utenlandsreisen, foretok Collett et skifte. Det som var igjen av formuen etter salget av huset, ble fordelt mellom Robert og Oscar. Og som seg hør og bør av en forfatter som snart skulle forlate Christiania, avslutter samlingen med en skildring av forholdene i byen.

Men det kan nok ogsaa tage paa Kræfterne fra en Stakkel som jeg, at skrive Bøger i et Land som dette – i en By som denne, man skriver Livslyst, Varme, Saft og Kraft, af sig, men man faar intet igjen, ikke Næring, ikke Forfriskning, ikke Opmuntring, neppe engang Hvile.

(Brev til Oscar Wergeland 19. februar [1863])

Reisen til København, Berlin og Paris i 1863–64 markerer i sin tur starten på hennes liv som moderne nomade uten et fast hjem eller en familie å vende tilbake til. At hennes omflakkende tilværelse har satt preg på hennes senere korrespondanse, er tydelig i våre tidligere utgivelser av hennes brev til norske forfattere. Fremfor alt er de stadig skiftende adressene og den rastløse tonen slående i brevene til Jonas Lie. Men også i brevene til Bjørnstjerne Bjørnson og Henrik og Susanna Ibsen finner vi skildringer av hennes liv på reise. I Brev 1852–63 er det ikke skildringene av den reisende Collett som slår en under lesingen. Det som kanskje gjør sterkest inntrykk er hennes skildringer av sin tilværelse som enke og mor. Hennes erfaringer som enke og mor ble senere bearbeidet litterært i en rekke essays og erindringer, som for eksempel i «Enker», «Forkjæmperinden» og «En Sørgefest» i Mod Strømmen (1879) og i «Engle og Drenge» i Sidste Blade, 2den og 3dje Række (1872).

Under arbeidet med brevene har vi funnet kilder og opplysninger som vi ikke har fått plass til i kommentarene, men som vi vil presentere i denne innledningen fordi de kaster lys over brevene generelt og de to motivene enke og mor spesielt.

Enke

Da Peter Jonas Collett døde 18. desember 1851, satt Collett igjen med fire sønner i alderen tre til ni år. I en testamentarisk opptegnelse hadde han gjort rede for familiens økonomiske situasjon og konkludert med at huset måtte selges (se Ms.4° 2980:1). Der hadde han også uttrykt ønske om at sønnene ikke skulle splittes. Om hans fire søsken kunne «understøtte dem med nødvendige Bidrag og lade dem opdrages i Hjemmet hos Deres Moder, var det mig kjærest». Endelig ønsket han at hans venn Ole Andreas Brynie ble oppnevnt til Colletts laugsverge med ansvaret for hennes økonomi.

Det oppsto uenighet mellom hans søsken og Collett om hvordan den testamentariske opptegnelsen skulle forstås. Nærmere bestemt ønsket Johan Christian, Carl Emil og Holger Collett og Sophie Steenstrup å bidra økonomisk slik at hun kunne beholde huset (se brev til Jens Zetlitz Magnus 6. januar 1852). Uenigheten kom antakelig for en dag under en samtale mellom Johan Christian Collett og Collett, som var den umiddelbare foranledningen til hennes første brev, som vi har datert til januar 1852. I det påfølgende brevet til Jens Zetlitz Magnus, som var en venn av avdøde, ber hun om hjelp til å finne en leietaker slik at hun kan bli boende i huset. I tillegg får vi vite at Brynie ønsket at hun skulle selge huset og finne en annen bolig – i henhold til ektemannens testamentariske opptegnelse. I de første brevene avtegner det seg med andre ord et bilde av en uavklart økonomisk og eksistensiell situasjon. Hun ble konfrontert med ulike forventninger, råd og ønsker fra sine nærmeste, og var åpenbart opprevet og i villrede. Det forandrer seg i det tredje brevet, stilet til Johan Christian Collett og datert 8. januar 1852. Før hennes svogere og svigerinne hadde rukket å komme med et konkret forslag, kom hun dem i forkjøpet og avslo ethvert slikt tilbud. Hennes begrunnelse setter omgivelsenes forventinger til side. «Jeg maae midt i min Fattigdom føle mig ganske fri. Jeg vil være fri i alle mine Handlinger, i min Maade at leve paa.» Hun ville derfor selge huset. Hun var også villig til å gi fra seg en av sønnene.

Fra januar til høsten 1852 er det et opphør i korrespondansen. Men deler av hendelsesforløpet har latt seg rekonstruere. I følge Holger Colletts dagbok møttes Brynie, svogerne Peter Steenstrup og Holger Collett, broren Oscar Wergeland og advokat Bernhard Dunker i Johan Christian Colletts hjem 15. januar 1852 (Ms.4° 2980:1). Grunnen til møtet var at det hadde kommet inn et bud på 5000 spesidaler på huset. Da ingen av dem regnet med at det ville høynes innen 1. februar, bestemte forsamlingen at «Jonas' Sted» skulle selges. 5000 spesidaler var en god pris. Ekteparet Collett hadde finansiert husbyggingen med Camilla Colletts arv etter sin far, Nicolai Wergeland. Av booppgjøret går det frem at Collett arvet 3000 spesidaler i kontanter og 2000 spesidaler i aksjer (se Ms.4° 2764). «Jonas' Sted» var med andre ord betalt med Camilla Colletts farsarv (se også brev 25. mars 1862 til Johan Christian Collett).

I den testamentariske opptegnelsen skriver Peter Jonas Collett at han eier «omtrent 1600 Spd i Gaarden» etter at heftelser er betalt. Summen svarer til det beløpet Collett selv oppgir å ha sittet igjen med etter salget av huset. «At den faste Sum af 1700 (sytten) Spd. efter 11 Aars Forløb er reduceret til 500 overrasker mig slet ikke» (Brev til Johan Christian Collett 25. mars 1862). I brevet gjør hun dessuten svogeren oppmerksom på at beløpet stammer fra hennes farsarv. Også i referatet fra Stortingskomiteen som i 1864 behandlet en søknad om enkepensjon for Collett, nevnes en tilsvarende sum. «Ved hendes Mands Død i 1851 havde hun en Formue af 1500 til 1600 Spd., som hun aarlig maatte angribe saaledes, at den nu er forbrugt.» (Inst. S. No. 46., s. 128)

Kort tid etter at budet var akseptert søkte Collett om å få sitte i uskiftet bo. Søknaden ble behandlet av amtmannen 22. januar 1852, og det ble gitt bevilling «for Professor Jonas Colletts Enke Camilla Collett født Wergeland at hensidde i uskiftet Boe efter sin afdøde Mand» (Skifteprotokollen 1851–1857, s. 24). Ifølge forfatteren av Skifteforvaltningens historie, Jan Havsås, skal Collett ha vært en av de første enkene som satt i uskifte etter den arveloven hennes mann hadde vært med å utarbeide. Han skriver:

I dødsfallprotokollen er anmerket: «Hensitter i uskiftet bo efter bevilgning af 22. jan, forevist i skr. [skifteretten] 3.4.1852.» Bevillingen til enken ble utferdiget av amtmannen og altså forevist skifteretten seks uker senere. Fru Collett ble dermed en av de første som satt i uskiftet bo etter den loven hennes avdøde mann hadde vært med på å utarbeide. Mannen gav henne så å si rett til å sitte i uskiftet bo.

(Jan Havsås, Skifteforvaltningens historie. Utgitt av Oslo skifterett, 1997, s. 55)

Også før den nye arveloven kunne enker sitte i uskiftet bo. Likevel var Peter Jonas Collett med på å styrke kvinners juridiske stilling, deriblant det som i Stortingets behandling av lovforslaget, blir omtalt som «lige Arverett for Mand og Kvinde» (Storthings-Efterretninger 1836–1854, Christiania 1904, s. 631).

Etter salget av huset satt altså Collett igjen med en formue på 1700 spesidaler samt aksjer og innskudd i enkekassen. Formuen ble forvaltet av hennes laugsverge Brynie, som utbetalte henne en månedlig sum på omkring 30 spesidaler. Da hun i forkant av sin utenlandsreise i 1863 gjennomførte skifte, ble de resterende 500 spesidalene fordelt mellom de to sønnene hun hadde gitt fra seg. I følge hennes brev til Johan Christian Collett 25. mars 1862 har hun «havt 400 Spd aarlig og senere endog kun 380» i aksje- og pensjonsinntekter. Det var derfor hun «maatte angribe» formuen på 1700 spesidaler. Det betyr at hun i årene 1852–62 hadde årlige utbetalinger på omkring 500 spesidaler. Omregnet i dagens pengeverdi forsørget hun seg selv og de to sønnene med omkring 130 000 kroner i året. Det skal ha vært mer enn mange andre enker, men representerte likevel et fall både økonomisk og sosialt for Collett. Dessuten kaster det lys over den situasjonen hun befant seg i da hun tok valget om å være fri i alle sine handlinger i brevet til Johan Christian Collett 8. januar 1852:

Gud veed at jeg har fattet min Stilling i Øiet. Jeg veed hvilke Forsagelser der venter mig og De kjender mig nok til at vide at mange af dem vil koste mig stor Smerte. Men jeg veed tillige at det er noget jeg ikke kan opgive. Jeg maae midt i min Fattigdom føle mig ganske fri. Jeg vil være fri i alle mine Handlinger, i min Maade at leve paa. Kun da, naar jeg veed at jeg ikke skylder nogen noget og at ingen berøver sig noget for at gjøre mit Liv mildere, vil jeg faae Mod til at bære dette Liv.

(Brev til Johan Christian Collett 8. januar 1852)

Mor

I alt 18 av brevene i denne utgivelsen er stilet til hennes sønner. 12 til Robert, fire til Alf, et til Oscar og et til Emil. Grunnen til at hun skrev langt flere brev til Robert enn til de tre andre sønnene, er at han ble tatt opp som pleiesønn av Johan Christian Collett i 1852. Han var gift med Johanne Christiane Collett og ekteparet hadde to døtre. I følge Colletts senere opptegnelser i «Brudstykke til Levnetsbeskrivelsen» kom han med et forslag om å ta til seg Robert etter at huset var solgt. «Han havde selv ingen Søn» og satt i «mer end gode Kår», skriver Collett (Collett 2017). Robert ville hos ham «nyde den Uddannelse som det vilde været mig en Sorg ikke at kunne givet dem Alle. Så blev det da besluttet.»

Det førte til at Collett og Robert i perioder bodde langt fra hverandre. Mens hun bodde i København og Klampenborg fra høsten 1852 til høsten 1853, bodde han i Christiania. I 1854 ble Johan Christian Collett amtmann i Christians Amt og familien bodde på Lillehammer til 1859. I disse årene skrev Collett til ham vekselvis fra Christiania og København. Men brevene til Robert vitner ikke bare om den geografiske avstanden mellom dem. De forteller også en historie om den følelsesmessige avstanden. Som vi skal se opplevde Collett å bli stående stadig fjernere fra sin eldste sønn.

Tonen i de første brevene fra København 20. desember [1852] og 28. juni [1853] er lett. Hun forteller om deres hverdagslige gjøremål i sitt nye hjem og om julefeiring. Riktignok finnes det sentimentale og formanende innslag, hvor hun minner ham om faren og ber om å skikke seg vel.

I brevene fra 1855 er tonen langt mer sentimental og eksaltert. I stedet for å skildre stort og smått, maner hun frem scener hvor sorgen over tapet av ektemannen later til å blande seg med fortvilelsen over at sønnen er blitt henne fremmed. I brevet datert 30. november [1855] skriver hun for eksempel:

«Et saadant Brev, der vilde fortælle Dig om Løst og Fast, ak det vilde dog lidet udtrykke en Moders Tanker, der har afstaaet sit Barn til Andre. Robert, min første Gut! atter igjen vender den Dag tilbage da Du blev født, og alle de glade og forventningsfulde Tanker som hilste Dig. Jeg seer Papa staae med Dig paa Armen – Hvor kort skulde forundtes det ham at glæde sig over Dig, og hvor kort var ogsaa min Glæde! Men min Glæde over Robert vil vende tilbage engang dobbelt, ogsaa Papas Deel deraf vil jeg engang faae, o Robert siig Dig det paa denne din Fødselsdag at Du vil det! at Du vil volde alle dem Glæde der see saa forventningsfuldt paa Dig. I Dig, i hans Sønner skal han gives os tilbage, som vi mistede saa tidlig, han den bedste i hele Slægten, den bedste jeg har kjendt. Husk ogsaa paa den sidste Fødselsdag hjemme – vi havde baaret ham til Sengs, og Du og Dine smaae Geburtsdagsvenner stode om Aftenen om hans Seng. Endnu havde han en Spøg, et venligt Ord, det var det sidste troer jeg som han i denne Verden henvendte til Dig.» (Brev til Robert Collett 30. november [1855])

Men det finnes også andre grunner til Colletts manende, innstendige og eksalterte skildringer. I brevene mellom Johan Christian og Carl Emil Collett nevnes det stadig vekk at Robert var en belastning for sin familie. «Den Sorg Robert har givet Dig», heter det i et brev fra Carl Emil Collett til Johan Christian Collett. Sorgen skyldtes at pleieforeldrene var bekymret for den uheldige innflytelsen fra hans skolekamerater (19. mai 1855, avskrift i E. Steens kartotek, Ms.fol. 4120). En snau måned senere har han ved et uhell falt i vannet og vært nær ved å drukne. «Gid denne Begivenhed formaaede at gjøre Indtryk paa ham, og at tjene ham som en Lærepenge for Fremtiden!» (brev fra Johan Christian Collett til Carl Emil Collett 16. juni 1855, avskrift i E. Steens kartotek, Ms.fol. 4120). I et brev fra Carl Emil Collett til Johan Christian Collett datert 10. februar 1856 nevnes en frimerkehistorie og en hendelse som brevskriveren ikke en gang vil omtale ved navn, men som ifølge Marie Colban «skal være temmelig almindelige blant forresten brave Børn» (se neste referanse). Det tror derimot ikke Carl Emil Collett:

«Hvor bedrøvede dine og Hannes [Johanne Christiane Collett] Breve om Robert har gjort oss Alle, kan du vel skjønne. Jeg synes dessverre at Omstændighederne, især saaledes som Hanne har forklaret dem, ere yderst qvalificerende og kun levner Lidet Haab. Naar Frimerke-Historien gjorde saa svagt Indtryk paa ham, at han fremdeles fremturede, hvad maa saa vente? Men jeg vil ikke mistrøste Eder, da I snarere kunde trænge til Trøst for at kunne bære dette Kors, der er lagt til Eders huslige Liv.» (Brev fra Carl Emil Collett til Johan Christian Collett 10. februar 1856, avskrift E. Steens kartotek, Ms.fol. 4120)

Det er derfor grunn til å lese Colletts mest eksalterte brev til Robert i lys av svogernes korrespondanse. Fremfor å forstå brevene alene som uttrykk for Colletts raptuser av fortvilelse og savn, kan de også forstås som forsøk på å balansere egne følelser og pleieforeldrenes opplevelse av at Robert var krevende. Av det siterte brevet går det for eksempel frem at de også skal ha tenkt på å gi ham fra seg og omplassere ham. Bak den eksalterte tonen finnes det kanskje også en frykt for at han skal bli omplassert til et annet hjem.

Colletts brev til Robert kan leses som en serie tekster om hennes forsøk på å forsone seg med at den eldste sønnen ble henne fremmed. De 12 brevene skisserer en beretning om det vi kanskje kan kalle en mors savnarbeid. Med sine kast mellom hennes håp om at de skal finne tilbake til hverandre og forsøk på akseptere adskillelsen, skiller brevene seg fra skildringer av sorgarbeid, for eksempel i Andreas Munchs diktsamling Sorg og Trøst (1853) og Stéphane Mallarmés etterlatte diktutkast i For en grav til Anatole (Oslo 1996). Hennes skildringer av savn og erfaring av at sønnen blir henne fremmed, er snarere beslektet med litterære fremstillinger av liknende morserfaringer, som for eksempel i Hanna Winsnes Det første Skridt (1844) og Lev Tostojs Anna Karenina (1878).

I sine brev, opptegnelser i «Brudstykke til Levnetsbeskrivelsen» og essays som «Engle og Drenge» belyser Collett sine forsøk på å akseptere at hun ikke bare ga Robert fra seg, men at han også ble henne fremmed. Så vidt oss bekjent, gir Colletts brev til Robert et enestående bilde av en kvinnes erfaring av å bli forvandlet til en mor «der er bleven fremmed for sit Barn». (Brev til Robert 1. oktober 1858). Under arbeidet med å forstå og fortolke brevene, har vi lest dem i lys av hennes litterært bearbeidede skildring i «Levnetsbeskrivelsen» av å gi fra seg Robert vinteren 1852.

Der går i Tider som dem jeg oplevede, så frygtelige Stød gjennem en Sjel at man ikke sporer Rystelsen af det Enkelte. Man er bedøvet. I en sådan Bedøvelse gav jeg mit Barn fra mig for aldrig mere i den Forstand jeg mener at gjenfinde ham./Jeg erindrer den dunkle triste Vinteraften, da jeg bragte Robert min Førstefødte ham som vi havde gjort så meget Væsen af ned til sit nye Hjem. Fru C. [Marie Colban] der var hos mig i de første tunge Uger fulgte med. Hun vilde vi skulde taget en Vogn, men jeg syntes det var en Lindring at gå. Og så gik vi den dunkle triste Vinterskumring, den ensomste Vei vi kunde finde, Robert mellem os, hver med en Hånd. Det var et sørgeligt Tog.

(Collett 2017)

Kilde og tekst

Brev er både kilder og tekster. Som kilder har de i likhet med dagbøker en tettere forbindelse til faktisk virkelighet enn litterære tekster. Brev henviser til og dokumenterer hendelser som en gang har funnet sted. De bringer oss inn i relasjoner mellom mennesker og skildrer hvordan de preget deres liv og formet den verden de levde i. Men brev er også tekster som kan leses med blikk for tvetydighet og flerstemmighet, selvfremstilling og forstillelse. Brev er verken direkte uttrykk for en person eller avtrykk av en hendelse, men språklige, stilistiske og retoriske fremstillinger av saksforhold, relasjoner og personer i bestemte situasjoner.

I arbeidet med å forstå Colletts brev til Bjørnson ble denne dobbeltheten prekær både på grunn av intensiteten i brevvekslingen og det faktum at Bjørnsons brev til Collett ikke er bevart i sin helhet (se innledningen til Camilla Collett: Brev til Bjørnstjerne Bjørnson (Oslo 2015)). I arbeidet med brevene i denne utgaven har utfordringene vært andre. Med Brev 1841–51 og Brev 1852–63 har vi ordnet brevene i tentativ kronologi for å gi et bilde av utviklingen, gangen og endringene i Colletts korrespondanse. Ved for eksempel å innlemme brevene til Josephine og Johan Sebastian Welhaven i denne utgivelsen, blir det tydelig at Colletts ungdomsforelskelse i Welhaven ikke blusset opp igjen da hun ble enke. Men at Josephine Welhaven tok initiativet til en forsoning mellom Collett og Welhaven i en bestemt situasjon i 1859. På det tidspunktet bodde Collett på Holmen mellom Pepperviken og Tjuvholmen, ikke langt fra ekteparet Welhavens hjem i Munkedamsveien. Det er derfor grunn til å anta at bakgrunnen for å gjenopprette et vennskapelig forhold, var at Josephine Welhaven og Collett møtte hverandre oftere. I alle fall peker dateringen av Colletts brev til Welhavens i den retning. Ved å ordne brevene kronologisk har vi også oppdaget at det er grunn til å endre dateringen av et brevene til Josephine Welhaven. Mens Collett daterte brevet til Josephine Welhaven [Høsten 1860] til januar 1852 under sin avskrift av et ukjent, men antakelig udatert forelegg, har vi valgt å plassere det høsten 1860. Det har vi blant gjort etter å ha lest brevene til Welhavens i denne samlingen opp mot brevene til Hedevig Wedel Jarlsberg som finnes i Jarlsbergs hovedgårds arkiv (se Tekstredegjørelse). Tjue av Colletts brev til Wedel Jarlsberg er fra perioden 1859–61 og gir ofte andre og mer detaljerte opplysninger om hennes syn på Welhavens og Josephines forsøk på å få i stand en forsoning. En grunn til at vi har valgt å foreslå en ny datering av brevet er med andre ord at det handler om den såkalte forsoningen og slik er tematisk beslektet med de øvrige brevene til Welhavens. På bakgrunn av Colletts brev fra januar 1852 er det dessuten vanskelig å forestille seg at Josephine Welhaven skulle ha hatt en samtale om hennes ungdomsforelskelse på det tidspunktet. Det er et eksempel på at det er viktig ikke bare å forstå et enkelt brev isolert, men sette det i en tematisk sammenheng og kronologisk orden for å bruke det som kilde og forstå det stilistisk og retorisk.

Et annet eksempel er brevet til Josephine Welhaven vi har datert til [Oktober–desember 1852]. Det har verken dato eller mottaker. Alf Collett, Leiv Amundsen og Ellisiv Steen har i sine forsøk på å etablere en kronologisk orden, foreslått fru Welhaven som mottaker og datert det forsøksvis til begynnelsen av 1860-tallet (se innledning til brevet). Stemningen i brevet minnet oss derimot om den trøstesløse tonen i andre brev fra oppholdet i København 1852–53. At hun lette etter losji og leste for barna pekte i samme retning, men det var ingen andre brev til Josephine Welhaven fra samme periode. Det var først da vi tok frem igjen et brev til Christian Winther datert 5. mai 1854, at vi festet oss ved at Collett der omtaler et møte med Josephine Welhaven under sitt opphold i København. Med det fikk vi en annen kilde som styrket vår antakelse og forslag til datering av brevet. Oppdagelsen gjorde ikke bare brevet til en av de få kildene vi har fra høsten 1852. Det gjorde oss også oppmerksom på at brev er tekster som bør leses med blikk for tvetydighet og flerstemmighet, selvfremstilling og forstillelse. I brevet til Josephine Welhaven skriver Collett: «De ved jo, paa mig virker Deres Nærværelse alt[id] oplivende […].» I brevet til Winther omtaler hun derimot Welhavens nærvær som irriterende: «jeg kom ligefra en Afsked med Fru Welhaven, hvis hele Nærværelse dernede havde havt noget besynderlig irriterende for mig» (Det kongelige bibliotek i København, NKS 2815,4°).

Tekstredegjørelse

Mette Refslund Witting

Denne utgivelsen inneholder Nasjonalbibliotekets brev fra Camilla Collett fra 1852 til våren 1863. Utgivelsen er en oppfølging av Camilla Collett: Brev 1841–51 (Oslo 2018). Utgivelsesarbeidet som ligger bak og retningslinjene for hvordan brevene utgis, er som hovedprinsipp de samme, så det anbefales å lese innledningen til Camilla Collett: Brev 1841–51 (Oslo 2018). Nedenfor vil vi gjøre rede for det særegne ved tekstgrunnlaget til nærværende utgivelse. Retningslinjene er oppsummert i kapitlet Retningslinjer.

Utvalg

Vi utgir alle Nasjonalbibliotekets brev fra Collett i det nevnte tidsrommet, 70 brev i alt. Noen av brevene har tidligere vært publisert, men vi velger likevel å ta dem med av disse grunner: Vi ønsker å utgi alle bibliotekets Collett-brev etter samme mal (for eksempel med synlige rettelser, uten standardisering av tegnsetting, uten retting av skrivefeil), – og vi ønsker å presentere Colletts brev i kronologisk rekkefølge.

I det aktuelle tidsrommet er det 8 brev som tidligere har vært publisert:

- 6 brev til Josephine og Johan Sebastian Welhaven utgitt av Leiv Amundsen i Optegnelser fra ungdomsaarene (Oslo 1926)

- Brevet til Jens Zetlitz Magnus 6. januar 1852 utgitt av Ellisiv Steen i artikkelen «Huset bak slottet» i Festskrift til Inge Krokann på 60 års dagen 19. august 1953 (Oslo 1953)

- Brevet til Bernhard Dunker [november–desember 1860] utgitt av Harald L. Tveterås i Den norske bokhandels historie, b. 2 (Oslo 1964)

I tillegg til de 8 tidligere publiserte brevene har 48 av Collett-brevene som utgis her vært tilgjengelig som maskinskrevne avskrifter som man kan låne frem og lese på Nasjonalbibliotekets spesiallesesal. Avskriftene er utført av Inger og Leiv Amundsen, og ble gitt til Nasjonalbiblioteket i 1980 av Ellisiv Steen som tidligere hadde fått dem av L. Amundsen (Ms.4° 3496). Se mer om Inger og Leiv Amundsens arbeid i innledningen til Camilla Collett: Brev 1841–51 (Oslo 2018).

Brev oppbevart andre steder enn i Nasjonalbiblioteket er ikke inkludert, men vi har som mål å kartlegge hva som finnes av Collett-brev i andre arkiver i Norden. For tidsrommet 1852 – våren 1863 kjenner vi pr. i dag (desember 2019) til 49 brev i andre arkiver:

- 25 brev til Hedevig Wedel Jarlsberg i Jarlsbergs hovedgårds arkiv

- 6 brev til Johanne Luise og Johan Ludvig Heiberg og 1 brev til Orla Lehman i Rigsarkivet i Danmark

- 4 brev til Christian Holst og 1 brev til Studentersamfundet i Riksarkivet i Norge

- 4 brev til Peter Christen Asbjørnsen i Norsk Folkeminnesamling ved Universitetet i Oslo

- 2 brev til Caroline Augusta Sødring, 1 brev til Christian Winther og 1 brev til H.C. Andersen i Det kongelige bibliotek i København

- 2 brev til Paul Botten-Hansen i Gunnerusbiblioteket i Trondheim

- 1 brev til Einar Middelthon i Drammen byarkiv

- 1 brev til kong Oscar II i Bernadottska arkivet i Sverige

Brev til Collett tas heller ikke med i denne utgivelsen. Det er generelt bevart ganske få brev til henne. For den aktuelle perioden er det i Nasjonalbiblioteket bare registrert 9:

- Brev fra Betzy Kjerulf 1850-årene (Brevs. 4:1)

- Brev fra Johanne Luise Heiberg 20. februar 1855 (Brevs. 4:2)

- Brev fra Johannes Finne 15. april 1858 (Brevs. 561)

- Brev fra Fredrik Peter Brandt 25. oktober 1858 (Brevs. 237)

- Brev fra Johan Sebastian Welhaven 22. juni 1859 (Ms.8° 272)

- Brev fra Josephine Welhaven 26. juni 1859 (Ms.8° 272)

- Brev fra Hedevig Wedel Jarlsberg 1858–60 (Brevs. 4:5)

- Brev fra Hedevig Wedel Jarlsberg 1860-årene (Brevs. 4:6)

- Brev fra Amalie Sophie Biørn 4. juni 1861 (Brevs. 3:191)

Av disse er det bare brevet fra Amalie Sophie Biørn vi kjenner et svarbrev til. Brevene fra Fredrik Peter Brandt og Johannes Finne finnes det ikke svar på, men de er knyttet til andre brev i 1858 (se innledninger til de enkelte brev). Resten av brevene til Collett kan ikke direkte knyttes til de utgitte brevene.

Materialet

Brevene som utgis her befinner seg i forskjellige samlinger i Nasjonalbibliotekets privatarkiv, men langt størsteparten i samlinger som er kommet direkte fra Collett-familien: først har de vært i Camilla Colletts eie, og senere overtok sønnen Alf Collett ansvaret for dem sammen med andre papirer etter slektene Collett og Wergeland. Det meste testamenterte han til Nasjonalbiblioteket (den gang Universitetsbiblioteket), og papirene ble overdratt til biblioteket ved hans død i 1919. Når det gjelder Camilla Colletts brev fra perioden 1852–63 finnes de i følgende samlinger testamentert av Alf Collett: Brevs. 3, Brevs. 5 og Ms.8° 272.

Brevs. 3

Brevs. 3 er en avsluttet samling. Den er trolig samlet av Camilla Collett selv, og senere ordnet av Alf Collett – tilnærmet kronologisk. Alle brevene i samlingen er nummerert, og de har på et tidligere tidspunkt vært innbundet, men er nå tatt ut av bindet, konservert og oppbevart som løse brev. Bindet hadde påtrykt tittelen: «Breve vedk. Familien Wergeland fra og til Eidsvold i 1830-Aarene m.m.» Brevene strekker seg over perioden 1826–63, men langt de fleste er fra 1830-årene. Det er ingen fra 1850-årene og bare to fra 1860-årene, hvorav det ene utgis her: brevet fra Camilla Collett til Paul Botten-Hansen 2. januar 1863. (Det andre er brevet fra Amalie Sophie Biørn til Collett 4. januar 1861). De fleste av brevene i Brevs. 3 er enten til eller fra Camilla Collett, men det er noen få uten direkte tilknytning til henne. Langt størsteparten er utgitt av Leiv Amundsen i bind 2–4 av fembindsverket Camilla Collett og Peter Jonas Collett: Dagbøker og breve (Oslo 1926–34).

Brevs. 5

I Brevs. 5 finner vi størsteparten av brevene i denne utgivelsen. Brevs. 5 er en uavsluttet samling, for den er senere blitt – og blir fortsatt – supplert med nytilkomne Collett-brev. Men grunnstammen i Brevs. 5 kom til biblioteket i 1919 ved Alf Colletts død. I motsetning til brevene i Brevs. 3 (og Brevs. 4) har brevene i Brevs. 5 ikke vært ordnet, nummerert og innbundet tidligere. De har trolig alltid blitt oppbevart som løse brev. Brevene dekker årene etter Collett ble enke: 1852–95. Den opprinnelige delen av Brevs. 5 består både av avsendte brev til familiemedlemmer og nær omgangskrets, og av Colletts egne kladder – også kalt konsepter – til brev. Brevene som er lagt til senere er avsendte brev til fjern slekt, venner, kolleger og andre kontakter.

Manuskriptet Ms.8° 272

6 av brevene fra Camilla Collett til ekteparet Welhaven er del av det innbundne manuskriptet Ms.8° 272 med ryggtittelen «Camilla Colletts Dagbøger 1833–36 m.m.». Manuskriptet inneholder dagboksopptegnelser og brev. Hovedparten av dokumentene er fra perioden 1833–36, men det er også noen senere. Hele manuskriptet ble utgitt av Leiv Amundsen med tittelen Optegnelser fra ungdomsaarene i 1926, som første bind i fembindsverket Camilla Collett og Peter Jonas Collett: Dagbøker og breve (Oslo 1926–34). Manuskriptet var på dette tidspunkt innbundet (Collett 1926, s. 333). Når innbindingen er utført er uavklart. I Camilla Colletts levetid var materialet ikke innbundet, og det samme gjaldt i 1897 da det var i Alf Colletts eie. Han skrev våren 1897 i et brev til Gina Krog om Colletts etterlatte papirer, og her fremgår det at materialet fortsatt er uinnbundet, men at Alf er i gang med å sortere og ordne det (Collett 1897, 114). De påskrevne numre og mottakernavn med blå blyant stammer trolig fra denne ordningen. Alf nevner også i brevet til Gina Krog at han er i gang med å «klæbe dem ind i et stort hefte». Det kan være begynnelsen på konstruksjonen av det som nå er det innbundne manuskriptet Ms.8° 272.

De 6 brev fra manuskriptet vi utgir her beskrives av Amundsen som egenhendige avskrifter (Collett 1926, 359–60), ikke avsendte brev eller kladder. Avskriftene er foretatt av Collett selv, men vi vet ikke når og fra hvilket forelegg. Et av brevene vi utgir har Collett datert til januar 1852, men ut fra innholdet er vi ganske sikre på at det er mye senere og vi plasserer det høsten 1860. En slik feildatering kan tyde på at avskriften er foretatt etter et forelegg uten datering og trolig lenge etter at originalbrevet ble skrevet.

Andre brevsamlinger

Brev fra Camilla Collett er ikke bare kommet til biblioteket fra familien, men de er også kommet inn via brevmottakeres arkiver og som del av dokumentsamlinger etablert av private samlere. I denne utgivelsen gjelder det disse samlingene (proveniensopplysninger er hentet fra Nasjonalbibliotekets kataloger): Brevs. 6 som inneholder brev til forlegger Nils Christian Tønsberg og kom til biblioteket trolig engang i tidsrommet 1919 til 1921; Brevs. 54 som ble gitt til biblioteket i 1929 som del av «Statsminister G. Sibberns papirer» av Bredo Morgenstierne; Brevs. 237 som på et uvisst tidspunkt ble deponert i biblioteket som del av «Professor Fr. Brandts papirer» og i 1952 ble tatt opp i samlingen; Brevs. 561 som inneholder brev til og fra medlemmer av slekten Dunker, og som kom til biblioteket med Halvdan Kohts dødsbo i 1968 og tidligere hadde vært i Mathilde Schjøtts eie; Brevs. 670 som er fotokopier av Wergelandfamiliens papirer samlet av Leiv Amundsen og gitt til biblioteket av Ellisiv Steen i 1986; Ms.fol. 503 som er en av flere samlinger gitt av Christian Holst i 1863; Ms.fol. 3111 som er del av advokat Jonas Skougaards testamentariske gave som kom til biblioteket i 1968.

Brevenes tilstand

Brevene er skrevet på brevpapir av forskjellig format og tykkelse, og med blekk av varierende kvalitet. De som er skrevet på tynt papir er til tider vanskelige å lese, fordi skriften på motsatt side ses igjennom papiret. Enkelte brev er skadet så deler er revet av, eller det er rifter og flossete kanter som forstyrrer lesningen, men de fleste brev er komplette.

Senere påskrifter og rettelser

Brevene har påskrifter som er gjort i ettertid. Det meste gjelder forslag til datering av mangelfullt daterte brev og antakelser om hvem som er brevmottaker, hvis det ikke fremgår av brevet. Men det er også påskrifter med bemerkninger om bakgrunnen for brevet. Påskriftene er enten gjort av Collett selv (med penn) eller av Alf Collett (oftest med blyant, men også noen med penn). Ingen av de senere påskriftene er transkribert, men alle dateringsforslag og Colletts egne bemerkninger er omtalt i den innledende kommentaren til hvert enkelt brev. Noen få brev har senere rettelser av Collett selv. Disse rettelsene er ikke transkribert, men omtalt i noter i brevteksten.

Rekkefølge / dateringer

Brevene er ordnet i tentativ kronologi. Rekkefølgen er til dels usikker fordi flere av dem mangler datering eller er mangelfullt datert. Andre før oss har forsøkt å ordne brevene kronologisk. Det første forsøket ble gjort før brevene ble gitt til biblioteket, av Alf Collett, og han har notert dateringsforslag direkte på brevene (se ovenfor under Senere påskrifter og rettelser). Amundsen har gitt forslag til dateringer i Optegnelser fra ungdomsaarene og i sine avskrifter (Ms.4° 3496), og det samme gjelder Steen i biografiene Diktning og virkelighet (1947) og Den lange strid (1954), samt i sin omtale av brevene i kartoteket over Collett-brev (Ms.fol. 4120). Vi har forholdt oss til alle disse opplysningene og diskuterer dem der vi finner grunn til det: for å bekrefte tidligere antakelser, eller for å foreslå en annen datering. Den største utfordringen har vi hatt med to brev til Josephine Welhaven: [Oktober–desember 1852] og [Høsten 1860]. Se argumentasjon for dateringene i den innledende kommentaren til de enkelte brev.

Kommentarer

Brevene er skrevet i en annen tid og innenfor en snever krets, så mye av det som omtales, er ikke umiddelbart kjent for oss i dag. Det er ikke vårt mål å kommentere alt slikt. Primært kommenterer vi omtalte personer og verk. I tillegg opplyser vi om dato for omtalte merkedager som bursdager, konfirmasjoner, brylluper og dødsfall, og vi henviser til omtalt originalmateriale. I mindre grad kommenterer vi omtalte hendelser, saker og steder. For å lette lesningen har vi forklart tyske, franske og latinske ord og uttrykk, samt noen mindre brukte ord.

Medarbeidere / takk

Vi overtok et uvurderlig forarbeid etter Inger og Leiv Amundsen. Det videre arbeid er utført av ansatte ved Nasjonalbiblioteket: Kristian Nymark har overført Amundsens avskrifter til filformatet xml og lest førstekorrektur av transkripsjonene; Elisabet Parmeggiani, Nina Korbu og Marius Wulfsberg har transkribert de brevene som ikke fantes blant Amundsens avskrifter; den siste korrekturen mot originalbrevene er utført av Tone Modalsli og innført i xml-filen av Telma Rós Sigfúsdóttir og Mette Refslund Witting; Jens Petter Kollhøj har bidratt med identifisering av det omtalte portrettmaterialet i flere av brevene; den endelige redigeringen er utført av utgiverne – Mette Refslund Witting har hatt spesielt ansvar for tekstetableringen og Marius Wulfsberg for kommenteringen; Ellen Nessheim Wiger har ferdigstilt filene til publisering.

Retningslinjer

for de kronologiske utgivelsene av Colletts brev

1. Utvalg: Utelukkende brev som befinner seg i Nasjonalbiblioteket, tas med.

2. Konsepter: Hvis det finnes både konsept og avsendt brev, tas bare det avsendte med. Konseptet blir sammenholdt med det avsendte brevet og brukt som støtte i tydingen av vanskelige tekststeder. Et konsept tas derimot med dersom et tilsvarende avsendt brev ikke er kjent i Nasjonalbiblioteket eller i andre større nordiske institusjoner, selv om vi ikke med sikkerhet kan vite om brevet er blitt renskrevet og sendt. Vi inkluderer også to konsepter til åpne brev som skulle trykkes i avis eller tidsskrift.

3. Avskrifter, kopier: Avskrifter og kopier av brev tas med så sant originalen ikke er tilgjengelig i større nordiske institusjoner.

4. Rekkefølge: Brevene utgis i kronologiske bolker. Udaterte eller mangelfullt daterte brev er forsøkt datert ut fra innhold, ev. ut fra andre brev. Begrunnelse er gitt i innledningen til brevet.

5. Innledende kommentarer til enkeltbrevene: Her gis generelle opplysninger om brevet. Det kan gjelde diskusjon av dateringen hvis denne er mangelfull eller feilaktig; diskusjon av hvem som er brevmottaker hvis det ikke går frem av brevet; referanse til tidligere publisering av brevet; opplysninger om motsvarende brev fra brevmottakeren til Collett hvis kjent, ev. henvisning til andre brev som kan belyse brevets innhold; beskrivelse av oppsett (f.eks. linjer tilføyd på langs i margen); generelt om større skader; senere påskrifter og strykninger.

6. Tekstkritiske noter: I noter til tekststeder opplyses det om forhold av betydning for gjengivelsen: Colletts rettelser når de ikke vises typografisk (jf. punkt 19–21), meningsforstyrrende feil, større skader o.a.

7. Realkommentarer: Vi kommenterer hovedsakelig omtalte personer og verk, men gir også noen få ord- og sakforklaringer. Personer identifiseres med fødsels- og dødsår, noen ganger nevnes også profesjon eller relasjon til Collett. I ett og samme brev gis kommentaren bare ved første gangs forekomst, men gjentas tilsvarende i andre brev.

8. Brevmottakerne: Det gis korte biografiske opplysninger om dem i eget kapittel.

9–29. Tekstgjengivelse

9. Hovedprinsippet: Transkripsjonen er nøyaktig og bokstavrett, det vil si at Colletts rettskrivning og tegnsetting er beholdt, også hennes skrivefeil og rettelser.

10. Håndskriften: Colletts skrift er ofte slurvete og vanskelig å lese, men transkripsjonen tar som utgangspunkt at teksten gir mening, og slurvete bokstaver og ord er derfor transkribert velvillig ut fra sammenhengen, uten markering av usikkerhet. Der vi har funnet det nødvendig å markere usikkerhet, gjøres det med spisse klammer ‹ ›. Helt uleselig tekst markeres slik: ‹…›, uten at det angis hvor mange bokstaver/ord det gjelder. Jf. punkt 30.

11. Teksttap ved skader:

- Når deler av bokstaver er borte, transkriberer vi antatte bokstaver markert som usikre, slik: kjør‹te›.

- Når skaden har ført til tap av bokstaver eller hele ord, supplerer vi med tekst i skarpe klammer [ ] hvis det ikke er rimelig tvil om hva som har stått. Hvis det er uvisst hva som har stått, setter vi inn tegnet for uleselig tekst: ‹…›. Ved større teksttap legger vi til en note om omfanget. Jf. punkt 30.

12. Utgiverrettelser og eventuelle suppleringer:

- Utgiverrettelser foretas bare ved teksttap som følge av skader. Den antatt tapte teksten suppleres i skarpe klammer [ ] hvis det ikke er rimelig tvil om hva som har stått, jf. punkt 11.

- Feilskrevne ord rettes ikke, men kommenteres i note med forslag til rettelse, om det synes nødvendig. Noten skrives slik: «feil for …» eller «trolig feil for …».

- Ord Collett kan ha uteglemt, blir ikke supplert, men ev. kommentert i note med forslag til hva hun kan ha glemt.

- Manglende skilletegn blir ikke supplert, heller ikke manglende begynnende eller avsluttende anførselstegn og parentesbuer.

13. Usikker lesning av skilletegn: I flere tilfeller er det vanskelig å avgjøre om et tegn skal leses som punktum, komma eller tankestrek. Grunnen til uvissheten er ikke bare Colletts slurvete utforming av tegn generelt, men også at det i flere tilfeller er uklart om etterfølgende ord begynner med stor eller liten forbokstav. Vi gjengir det vi mener vi ser; en prikk gjengis som punktum, også om sammenhengen eller påfølgende bruk av liten forbokstav i neste ord skulle tilsi komma. Jf. punkt 14.

14. Stor eller liten forbokstav: Iblant er det umulig å avgjøre om en bokstav, særlig 'd'/'D', er stor eller liten. I slike tilfeller følger vi normen. Det fører til at vi alltid setter 'D' etter det vi gjengir som punktum (jf. punkt 13), selv om Collett for andre bokstaver sporadisk kan bruke liten bokstav i slike tilfeller. I tiltalepronomen (Du, Dig, Din osv.) standardiserer vi til stor 'D'; valget er basert på hennes bruk i tilfeller med klar distinksjon mellom 'd' og 'D'.

15. 'i'/'j': Etter 'g' og 'h', sporadisk også etter andre bokstaver, bruker Collett dels 'i', dels 'j' (igien/igjen, hierte/hjerte), og ofte en bokstav som i utforming ligger mellom de to. Fordelingen virker usystematisk. Vi gjennomfører 'j' i slike posisjoner, uansett hvordan bokstaven er utformet, dermed også der hun utvilsomt skriver 'i'. Samme praksis er fulgt av Inger og Leiv Amundsen i deres transkripsjoner av hennes brev (Ms.4° 3496). Valget av 'j' har ikke i noen tilfeller hatt konsekvenser for innholdet.

I dansk skriftspråk var det på denne tiden generelt vakling mellom 'i' og 'j' mellom konsonant og vokal først i ordet; 'j' ble gjennomført først henimot 1870 (Skautrup 1944–70, b. 3, 178). I førsteutgaven av Amtmandens Døttre (1854) brukes 'j' i slike tilfeller.

16. W/V: Det er ikke alltid klar distinksjon mellom W og V. Ved tvil følger vi normen.

17. C/K: Collett brukte ofte samme tegn for gotisk C og K. Ved tvil velger vi C eller K etter skjønn.

18. Myntenheter: Ofte angir Collett myntenhetene skilling og ort med spesialtegn som ikke kan transkriberes. Vi skriver da enheten i fulltekst og setter det i skarpe klammer, slik: [Ort].

19. Overstrøken tekst: Tekst som er strøket, markeres med gjennomstreking. Dette gjelder ikke antatt senere strykninger, foretatt av Collett eller andre, men det opplyses om slikt i innledningen til brevet.

20. Tilføyelser: Tekst som er føyd til og som hører til inne i teksten, gjengis som hevet over linjen. Tilføyelsenes posisjon over/under linjen eller i margen blir ikke vist. Er det usikkert hvor den tilføyde teksten skal inn, er det lagt til en note. Tilføyelser skrevet etter selve brevet, f.eks. som fortsettelse i margen, gjengis som vanlig tekst, jf. punkt 28.

21. Overskriving: Når tekst er rettet ved at noe er skrevet oppå noe annet, slik at opprinnelig tekst er dekket, transkriberes den sist skrevne teksten. Siden vi ikke kan vise slike rettelser typografisk, gjengir vi i note den teksten som står under. Hvis teksten under er uleselig, eller overskrivingen gjelder tydeliggjøring av bokstav(er), transkriberer vi den endelige lesningen uten note eller annen markering.

22. Understrekninger: Tekst som er understreket, gjengis med kursiv, og det skjelnes ikke mellom typografisk og retorisk utheving.

23. Latinsk skrift: Bruk av latinske bokstaver markeres ikke. Om et brev er helt eller delvis skrevet med latinske bokstaver, redegjøres det for dette i innledningen.

24. Anførselstegn innenfor anførselstegn: Gjengis som vanlige anførselstegn, ikke som i moderne norsk som enkle anførselstegn.

25. Manglende diakritiske tegn: Fravær av diakritisk tegn over 'å' og 'ø' rettes stilltiende, med mindre ordet gir mening også med henholdsvis 'a' og 'o'. Da settes det inn en note. Manglende diakritiske tegn ved andre bokstaver markeres ikke.

26. Orddeling: Ord delt ved linjeslutt uten bindestrek gjengis stilltiende som ett ord, med mindre det er usikkert om ordet er ment som ett ord eller to. Ved tvil settes det inn en note.

27. Andre hender: Påskrifter med andre hender transkriberes ikke, men nevnes i innledningen til brevet hvis de kan gi opplysninger av betydning for innholdet eller dateringen.

28. Oppsett: Brevets oppsett blir ikke forsøkt gjengitt. Vi foretar noen standardiseringer: Datolinjen settes fra venstre marg, selv om Collett ofte har den høyrestilt; sideskift vises med et tall i margen ved den linjen der sideskiftet skjer, det nøyaktige stedet for skiftet angis ikke; avsnitt markeres ved en blank linje, uavhengig av Colletts måte å gjøre det på; linjeskift vises ikke; lange mellomrom mellom setninger i linjen gjengis som vanlig mellomrom; om et brev fortsettes med tekst på langs i margen over én eller flere sider, blir plasseringen av teksten nevnt i innledningen til brevet, mens selve teksten innlemmes i transkripsjonen; adressetekst enten på baksiden av brevarket eller på en løs konvolutt gjengis til slutt, etter selve brevteksten.

29. Ordenstall: Gjengis slik: 2den, 10de. Dette svarer til Colletts bruk, bortsett fra understrekningen; den er benyttet av oss for å skille dette fra hevet tekst som betegner hennes tilføyelser. Collett bruker også 2de i betydningen 'tvende' (samt ett eksempel på 3die for 'tre'), og vi oppløser det og setter inn en note ved ordet.

30. Sammenfattende om bruk av spesialtegn o.l.:

- Spisse klammer, ‹tekst›, er brukt for å vise

- usikker lesning

- I kombinasjon med tre prikker (‹…›) brukes klammene for å vise

- helt uleselig tekst

- tekst som er tapt ved skader.

- Skarpe klammer, [tekst], er brukt rundt tekst som er supplert av utgiverne. Slik supplering skjer bare ved skader, ikke ved utelatelser eller feil. Disse klammene er også brukt rundt myntenheter som Collett har skrevet med spesialtegn (jf. punkt 18) og rundt datoangivelser påført av biblioteket.

- Gjennomstrekning, tekst, er brukt for Colletts strykninger.

- Hevet skrift,tekst, er brukt for Colletts tilføyelser.

- Hevet skrift med understreking, 13de, er brukt i ordenstall.

- Kursiv brukes for Colletts understrekninger.

Brevmottakere 1852–63

Birch, Paul Hansen (1788–1863). Offiser med en mangfoldig militær karriere i Danmark og Norge samt en rekke verv i foreninger. Deriblant formann i selskapet for tilveiebringelse av Eidsvollsgalleriet, som arbeidet for å få malt portretter av eidsvollsmennene. Han kom i den forbindelse i kontakt med Collett. (HFL)

- [Våren 1861]

Biørn, Amalie Sophie (1819–89). Colletts svigerinne. Hun var datter av Peter Svendsen Bekkevold og Gunhild Marie Ihlen, og giftet seg i 1839 med Henrik Wergeland. Etter hans død i 1845 giftet hun seg i 1846 med presten Niels Andreas Biørn, som hadde forrettet under Wergelands begravelse. Biørn og Collett hadde en kort brevveksling på 1860-tallet. (SNL, NBL)

- [19. april] 1862

Botten-Hansen, Paul (1824–69). Kritiker, bibliograf og boksamler. Sammen med Henrik Ibsen og Aasmund Olavsson Vinje utga han vittighetsbladet Andhrimner og var et sentralt medlem i kretsen «Det lærde Holland». I årene 1851–64 og 1865–66 var han redaktør for Illustreret Nyhedsblad, som omtalte og anmeldte Colletts Amtmandens Døttre og I de lange Nætter. Tilsatt ved Riksarkivet i 1856 og Universitetsbiblioteket i 1860. Til Verdensutstillingen i Paris 1868 skrev han katalogen La Norvège litteraire au 19e siècle, hvor han omtaler Collett som en av landets fremste forfattere. Hans boksamling på 14000 bind dannet grunnlaget for Bergens offentlige bibliotek. (NBL, Wikipedia)

- 2. januar 1863

Brandt, Fredrik Peter (1825–91). Jurist og professor. Etter å ha fått kongens gullmedalje for sin avhandling i rettshistorie, ble han i 1849 universitetsstipendiat og foreleser. På vegne av forlegger Christian Tønsberg forhandlet han i 1858 med Collett om en ny utgivelse av Amtmandens Døttre og av Peter Jonas Colletts Forelæsninger over Personretten. I 1861 redaktør for Christiania-Posten før han året etter fikk en stilling som lektor i lovkyndighet. (NBL, Wikipedia)

- 26. mars [1858]

Collett, Alf (1844–1919). Colletts sønn, embetsmann og historiker. Etter Peter Jonas Colletts død flyttet han med Collett til København i 1852, hvor han gikk på Neves institutt. Under familiens opphold i København i 1856 gikk han på Borgerdydskolen og begynte på Katedralskolen i Christiania i 1857. Han ble student i 1861 og avla juridisk embetseksamen i 1867. Giftet seg med Mathilde Sophie Kallevig i 1871. Ekteparet fikk ingen barn. Han gjorde karriere i embetsverket, men er særlig kjent for sitt personalhistoriske forfatterskap. Av de fire sønnene var Alf Collett den som sto Collett nærmest og forvaltet hennes etterlatte papirer. (NBL, Collett 1915)

- 21. juni [1861]

- 27. juni [1861]

- 3. juli [1861]

- 6. august [1862]

Collett, Carl Emil (1821–98). Peter Jonas Colletts bror, ugift. Etter juridisk embetseksamen arbeidet han fra 1846 i Kirkedepartementet, hvor han i 1853 ble fullmektig. I 1858 byråsjef i Kontor for skole- og fattigvesenet. Den av svogerne som hadde mest omgang med Collett og bisto i arbeidet med andre del av Amtmandens Døttre. I 1855 tok han hennes sønn, Oscar, til seg som pleiesønn. Etterlot seg en anselig formue som Oscar Collett var en av arvingene til. (Collett 1915, Ms.fol.4120)

- 24. mai [1853]

- 25. juli [1857]

Collett, Emil (1848–1904). Colletts sønn, overingeniør. Da Collett flyttet til København i 1852, bodde han et års tid hos Petronelle Cathrine og Jens Gram Thaulow på Hadeland. Resten av oppveksten bodde han hos Collett og etter endt skolegang på Nissen latin- og realskole påbegynte han i 1862 en militær utdannelse. Den avbrøt han i 1865 for å utdanne seg til sivilingeniør i Stockholm. I 1865-66 bodde han sammen med Collett i Stockholm. Han ble ansatt ved jernbanen i 1870 og giftet seg i 1876 med Andrea Conradi. Ekteparet fikk tre barn. (Collett 1915, Steen 1954)

- [Sommeren 1862]

Collett, Johan Christian (1817–95). Peter Jonas Colletts bror, embetsmann. Han var utdannet jurist, og ble i 1849 ekspedisjonssekretær i Indredepartementet. Han var gift med Johanne Christiane Collett og ekteparet hadde to døtre. I 1852 tok de til seg Colletts sønn, Robert, som pleiesønn. Da Johan Christian Collett ble utnevnt til amtmann i Kristians amt 1854, flyttet familien til Lillehammer hvor de bodde fem år. I 1859 ble han amtmann i Akershus amt og familien flyttet tilbake til Christiania. (SNL, HFL, Collett 1915)

- [Januar 1852]

- 8. januar 1852

- 3. januar [1853]

- 23. januar [1853]

- 3. april [1853]

- 20. mai 1853

- [Høsten 1854]

- 25. mars 1862

- [19. april 1862]

Collett, Oscar (1845–1911). Colletts sønn, embetsmann, ugift. Etter Peter Jonas Colletts død, flyttet han med Collett til København i 1852, hvor han gikk på Neves institutt. I 1855 ble han tatt opp som pleiesønn av Carl Emil Collett. Han gikk på Nissen latin- og realskole og avla juridisk embetseksamen i 1869. Han arbeidet som embetsmann i Sverige og tok i 1888 svensk statsborgerskap. (Collett 1915)

- 2. desember [1856]

Collett, Robert (1842–1913). Colletts sønn, professor, ugift. Han ble tatt opp som pleiesønn av Johan Christian Collett i 1852 og sammen med familien bodde han på Lillehammer fra 1854 til 1859, hvor han gikk på latin- og realskolen. I 1861 avsluttet han skolegangen ved Nissen latin- og realskole i Christiania og begynte å studere juss. På grunn av stor interesse for natur og dyreliv oppga han juridikum til fordel for studier i zoologi. Professor i 1885 og bestyrer av Tøyen zoologiske museum fra 1886. Han utga en rekke skrifter av vitenskapelig og folkelig art, og var også en fremragende fotograf. (NBL, Fulsås 2013)

- 20. desember [1852]

- 28. juni [1853]

- [7. januar 1855]

- 30. november [1855]

- [November 1856]

- 15. april [1857]

- 21. januar 1858

- [Juni–juli 1858]

- 1. oktober 1858

- 26. oktober 1858

- [22. desember 1858]

- [23. mars 1859]

Dunker, Bernhard (1809–70). Advokat, forfatter. Tilhørte på 1830-tallet Intelligentskretsen. I 1841 høyesterettsadvokat og regjeringsadvokat i 1859. Han var Colletts nabo i 1854–55 og forlegger av førsteutgaven av Amtmandens Døttre. Han ble kjent for sitt forsvar av Marcus Thrane og hans tilhengere under rettssaken i 1855. Formann i styret for Christiania Theater 1860–63 og 1865–66. Han var en skarp taler og skribent. (NBL, Dunker 1954, Tveterås 1964, Fulsås 2013)

- 6. mai [1855]

- 18. november [1855]

- 10. desember 1855

- [August 1858]

- [November–desember 1860]

- [April 1862]

Hansteen, Christopher (1784–1873). Professor, fysiker og astronom. Fra 1816 professor i anvendt matematikk og astronomi ved Universitet i Christiania og flyttet i 1833 inn i Observatoriet på Solli løkke. Det ble et viktig kulturelt og vitenskapelig møtested i hovedstaden, også etter at han ble enkemann i 1840. Collett var venninne med hans fire døtre, Aasta, Nanna, Alvilde og Thora. (SNL, NBL, Nielsen 1904)

- 27. juni 1856

Holst, Christian (1809–90). Jurist, kammerherre, universitetssekretær. Han innehadde en rekke stillinger og var blant annet universitetssekretær fra 1841 til 1878. I forbindelse med markeringen av 50-årsjubileet for Universitetet i Christiania i 1861, brevvekslet han med Collett. (Collett 2011)

- 2. september 1861

Karl IV (1826–72). Konge av Sverige og Norge 1859–72. Skandinavist, kunstnerisk begavet, skrev vers og malte. Giftet seg i 1850 med Louise av Nederland. Collett sendte flere av sine bøker til ham. (SNL)

- [Desember 1860]

- [Januar–mars 1861]

Kjerulf, Betzy (Elisabeth Marie) (1791–1873), født Lassen. Enke. Gift med Peder Kjerulf i 1814. Ekteparet fikk fem barn, deriblant Colletts venninne Ida Kjerulf og komponist Halfdan Kjerulf. Da hun ble enke i 1841, flyttet hun til Borchgrevinks gård i Parkveien. Hun var Colletts nabo fra 1846 til 1852, og venninne og støttespiller etter at Collett ble enke i 1851. (Finne-Grønn 1939, Sanstøl 2004)

- [November 1854]

Magnus, Jens Zetlitz (1812–66). Venn av Peter Jonas Collett, student fra 1830, jurist og byråsjef i Finansdepartementet fra 1840. (Hansen 2011, Steinfeld 2012)

- 6. januar 1852

Sibbern, Georg Christian (1816–1901). Diplomat, politiker. Arbeidet i utenrikstjenesten og ble fra 1850 stasjonert i Washington D.C. I 1856 kabinettsekretær hos visekongen, kronprins Karl. Tok i 1858 opp arbeidet i utenrikstjenesten og ble norsk statsminister i Stockholm. I 1861 kjøpte han tilbake familiens gods Værner kloster. Han var en av Colletts støttespillere og bidro blant annet med økonomisk støtte til sønnen Emils utdannelse. (NBL)

- 14. september 1859

Steenstrup, Sophie (1811–72). Peter Jonas Colletts søster. Hun giftet seg i 1835 med Peter Severin Steenstrup, som i 1842 var en av grunnleggerne av Akers mekaniske verksted. Ekteparet fikk sju barn og familiens eiendom på Lillefoss ved Akerselven var et møtested for familie og venner. Etter sin manns død i 1863 ble hun boende i familiens hjem til sin død. (Collett 1915)

- 7. august 1853

Sødring, Caroline Augusta (1811–69), født Gierlew. Gift med Hans Thomas Sødring og bosatt i København. Ekteparet hadde to barn. I tillegg til å ha leietakere, er hun oppført som klasselotteri collectrice ved folketellingen i 1860. Hun leste korrektur på andreutgaven av Amtmandens Døttre (1860), og brevvekslet senere med Collett, som bodde hos henne under et besøk i København sommeren 1862. (Kraft 1863, Tveterås 1964)

- 19. mai 1862

Tønsberg, Christian (1813–97). Forlegger og jurist. På midten av 1800-tallet hadde han et av Nordens største forlag. Forhandlet i 1858 med Collett om en ny utgivelse av Amtmandens Døttre og Peter Jonas Colletts Forelæsninger over Personretten. Resultatet av forhandlingene var at bare de to siste delene av forelesningene utkom i 1859 med tittelen Den norske Familieret. Han fikk økonomiske problemer i 1861 og forlaget ble solgt på tvangsauksjon året etter. Han arbeidet som tollkasserer i Tvedestrand til han ble pensjonert. (NBL)

- 20. juni 1859

Welhaven, Johan Sebastian (1807–73). Forfatter og professor. Han var Intelligenskretsens fremste motstander av Henrik Wergeland og Colletts ungdomsforelskelse på 1830-tallet. Forlovet seg med Ida Kjerulf i 1840, som døde kort tid etter. Ble professor i filosofi i 1842 og giftet seg med Josephine Bidoulac i 1845. Ekteparet fikk fire barn, og han ble enkemann i 1866. (Steen 1954, Seip 2007, Steinfeld 2012)

- 15. september 1859

- [Våren 1860]

Welhaven, Josephine (1812–66), født Bidoulac. Hun var dansk-fransk og ble venninne av Collett under hennes opphold i København 1839. Hun arbeidet som guvernante og hadde flere opphold i Norge. Gjorde seg bemerket i Christianias salonger med sine store kunnskaper, og giftet seg i 1845 med Johan Sebastian Welhaven. Ekteparet fikk fire barn. Etter et forsøk på å få i stand en forsoning mellom Collett og ektemannen i 1859, kom det til et brudd mellom venninnene i 1861. (Steen 1954, Seip 2007)

- [Oktober–desember 1852]

- 2. februar 1856

- [April] 1859

- [6 november 1859]

- [Høsten 1860]

- 14. november 1861

Wergeland, Oscar (1815–95). Colletts bror, offiser, kartograf og landskapsverner. Han var adjoint ved generalstaben 1852–57 og kaptein i armeen fra 1853 inntil han i 1859 ble sjef for musketerkorpset i Kristiansand og bosatte seg i byen. Gift i 1844 med Søster Truine Catharina Alette Sem. Ekteparet fikk tre døtre før hennes død i 1853. Giftet seg på nytt med Caroline Cecilie Adelaide Hagemann i 1859, og de fikk tre barn. (NBL)

- 23. januar [1853]

- 12. august [1853]

- 8. november [1853]

- 10. juli 1857

- 22. juni [1860]

- 2. januar 1861

- [Våren 1861]

- 13. september [1861]

- 22. september [1861]

- 26. september [1861]

- 19. februar [1863]

[Januar 1852]. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k1

Kjere Johan

Det var ret et uheldigt Øieblik De kom i; en Samtale med Fru Kjerulfk2 havde sadt mig i en smertelig, oprevet Stemning – saa kom De, og neppe, eller rettere sagt førend vi fik udtalt kom de Andre

En saadan Samtale burde kun holdes ‹under› den største Sindsro. Jeg har maaskee udtrykt mig for lidenskabeligt – tilgiv mig hvis det har været Tilfældet. Jeg vilde ikke for nogen Priis i Verden have saaret Dem med noget Ord. Allermindst da De blot havde venlige ædelmodige Ord til mig. Tilgiv mig! jeg føler mig saa piint, saa oprevet at jeg ingen tilregn mig det ikke. Siig ingen anden noget af dette – raadfør Dem blot om Hovedsagen.

Lov mig idetmindste at lade mig forsøge et Aar, uden Hjælp. Forsøg mig hvad jeg duer til. Peter,k3 udelukker jeg under alle Omstændigheder

Vi taler bedre og roligere derom. Fru Nina Thaulowk4 og Carlk5 sidder her medens jeg skriver om det er sammenhængende veed jeg ikke.

Deres C.

[2]

__________

Adressetekst:

Expeditionssecretair Joh Collett

6. januar 1852. Brev til Jens Zetlitz Magnus

Brevs. 5

k6

Den ‹7›6te Januar 1852

Under Deres trofaste Efterspørgen til Collettk7 yttrede De et Par Gange at De gjerne vilde være mig til nogen Tjeneste hvis De kunde. At jeg ikke har taget dette for blot en smuk Vending, men for noget en virkelig og dyb Venskabsfølelse for ham indgav Dem, vil jeg nu vise idet jeg virkelig anmoder Dem om en Tjeneste.

Naar en saadan Begivenhedk8 indtreffer, der er saa forfærdelig, at den kun kan sammenlignes med at Jordsmonnet under vore Fødder brister, og man bliver hængende igjen ‹ved› Armene uvisse om de eller den skrøbelige Busk man klynger sig til, først vil svigte (hvis ikke Gud sender et Mirakel – naar man har mistet hvad et Menneske omtrent kan miste [2] i et andet, synes det at være en naturlig Fordring at man ganske og uforstyrret tør hengive sig til Sorgen, til hvad der er stort og opløftende ved den. Man vilde saa gjerne have det i Fred. Men det er netop dette man ikke faaer Lov til. Der kommer strax andre Betragtninger til som bare ere knugende, bare skikkede til at drage Sorgen ned og gjøre den ret trøstesløs. Det er let at gjætte hvilke. Ogsaa i dette sørgeligste Livstilfælde er Manden gunstigere stillet end vi. Lad den Mage han mister være nok saa elsket, nok saa bittert begrædt, i hans ydre Existenz gjør et etn1 saadant Tab dog sjeldent noget mærkeligt Skaar, vor derimod oprykkes med Rode. Neppe faaer man Tid til at fatte hvad der er hændt, at det er Glæden og alt Lys der er veget fra vort Liv saa skal man qvæles saa kommer Tanken om hvor og hvorledes man saa ydmygst skal henspinde et saadant udslukt [3] Liv.

Jeg har tvenden2 Valg. Enten at sælge Gaardenk9 og søge mig en fre‹m›met Bolig, eller beholde den, hvilket kunde skee ved Udleie. De kan begribe at jeg helst ønsker dette sidste. Jeg tænkte da at forbeholde mig selv de 3 smaae Værelser mod Vest, og dele det Øvrige i 2 ulige Dele, saaledes at den ene bestod af de 2 bedste Værelser samt et Sovekammer ovenpaa, den anden kun af Altanværelset med det lille indenfor, som Collett har brugt til Bibliotek. Med dette har det ingen Nød, det vanskelige Punkt er at faa den største Part udleiet.

Det kunde være til en enestaaende Embedsmand der for sin Helbreds Skyld, eller af andre Hensyn foretrak at boe udenfor Byen. og som paa denne Viis kunde forene en sommerlig, med en varm og beqvem vinterlig Bolig.

Mit Ønske til Dem, ærede Ven er nu at De vil have Deres Opmærksomhed fæstet paa en saadan Leier, og hvis der i Deres [4] Synskreds skulde vise sig nogen, da at underrette mig. Der behøves hertil blot en stille Iagttagen ingen Activitet fra Deres Side. Grunden til at vi ikke avertere derom er den at Bryniek10 min Laugværge, paa sin Side vil prøve hvorledes Gaarden vil kunne blive solgt. Han er nemlig meest for dette, den øvrige V‹enne›kreds deri‹…› alle Colletts Sødskendek11 ønske med mig at jeg kunde beholde den. De have Alle imod at tænke sig dette lille Sted som han holdt saa meget af, denne Have hvori han har plantet hver Busk, i fremmede Hænder, og for mig fremstiller det sig næsten som en Livsbetingelse at blive boende.

Camilla Collett

8. januar 1852. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k12

Johan Christian Collett

Fotograf ukjent, 1863

Eier: Nasjonalbiblioteket

Den 8de Januar 1852

Kjere Johan!

Der er en Ting som længe har hvilet tungt paa mit Sind, som jeg nu maae udtale for Dem. Under den første Skræk var jeg for bedøvet til at føle det anderledes end som et dunkelt Tryk af noget Ubehageligt, men som gik ganske op i Summen af de øvrige Lidelser. Nu har denne Følelse klaret sig, og den har modnet en Beslutning, som De ikke maae kalde Frugten af en daarlig Overilelse, en tankeløs Uvidenhed om min egen Stilling, men som udgaaet af min dybeste Overbeviisning.

Min tabte Venk13 paakalder i hiint Optegnelsesbladk14 sine Frænders Hjælp til at Børnenek15 kunde blive opdragne paa den engang begyndte Viis. Jeg veed ikke om jeg har det indirecte, eller ved gjennem noget directe Tilsagn har fornummet, at disse Frænder strax velvilligen [2] vare rede til at opfylde dette Ønske, og at de vare blevne enige om ved Sammenskud af en vis Sum aarlig at fremme det nævnte Øiemed. Det er under Forudsætning at jeg ikke heri tager Feil, at jeg skriver dette.

Kjere Johan, De maae ikke miskjende mig naar jeg paa det bestemteste afslaa‹er› ethvert saadant Tilbud. Hvordan mine Kaar end blive, vil det være mig en Umuelighed at modtage det. Vi ere jo enige om at Afdødes Bestemmelser ikke kan, ikke bør opfattes bogstavelig, men i den Kjerligheds-Aand hvori de ere affattede. Han, det veed jeg bestemt, har i hiint Øieblik tænkt ligesaameget paa mig som paa Børnene, paa de alt for store Savn han derved vilde spare mig for. I sin Ømhed har han ikke overveiet den uoverstigelige Modstand der vilde reise sig i mig, i enhver nobel Sjel, ved Tanken om at stille sig i et saadant Afhængighedsforhold, og at der er ingen Renonciationk16 jeg ikke foretrækker derfor. De vil maaskee indvende at det er Børnene dette gjøres for, det vilde blot komme dem tilgode, men dette er i Grunden et Sophisterie som jeg ogsaa i Førstningen daarede mig med. Nu har mit Stakkels Hoved begrebet at det dog egentligst kommer mig tilgode, da dette fremmede [3] Offer vilde sætte mig istand til at leve desbedre.

Gud veed at jeg har fattet min Stilling i Øiet. Jeg veed hvilke Forsagelser der venter mig og De kjender mig nok til at vide at mange af dem vil koste mig stor Smerte. Men jeg veed tillige at det er noget jeg ikke kan opgive. Jeg maae midt i min Fattigdom føle mig ganske fri. Jeg vil være fri i alle mine Handlinger, i min Maade at leve paa. Kun da, naar jeg veed at jeg ikke skylder nogen noget og at ingen berøver sig noget for at gjøre mit Liv mildere, vil jeg faae Mod til at bære dette Liv. For dette Gode er jeg villig til hvilketsomhelst Offer, at sælge Gaardenk17 strax om det er nødvendigt, at skille mig ved alt mit Bohave, selv mit kjereste, der vilde erindre mig om lykkeligere Dage, og blot beholde det allernødtørftigste. Jeg er ogsaa rede til at give slip paa en af Børnene hvis Qvæstorsk18 gjentage deres Tilbud, da disse Folk i min lykkelige Stilling har gjort dette, vil det saare mig mindre – alt er jeg rede til for at gjøre det mueligt at bringe de andre Børn frem.

Jeg haaber kjere Johan, at De eller Deres andre Sødskendek19 ikke udleder denne min Beslutning af nogen uvenlig Grund. [4] Jeg paaskjønner af Hjertet ligefuldt den Redebonhedk20 hvormed I Alle have forenet Eder i dette ædelmodige Tilbud, ligesom og al den Godhed I have viist mig og Børnene fra det første skrækkelige Øieblik, og denne Godhed paakalder jeg fremdeles. Al aandelig Bistand, alt Venskab, enhver Veiledning, ethvert Raad vil jeg taknemlig modtage, og jeg haaber at jeg I Alle ville tro at jeg vurderer dette høit, og at det har været mig en Trøst under mine traurige Overveielser, at dette var noget som jeg torde beholde.

Jeg ønsker at De vil meddele Deres andre Sødskende dette.

Camilla Collett

[Oktober–desember 1852]. Brev til Josephine Welhaven

Brevs. 5

k21

De ved jo, paa mig virker Deres Nærværelse alt[id] oplivende; selv om jeg vi ikke bringer den bedste Stemning dertil ere vore Samtaler aldrig spildte – men Deres sidste Ord var for vægtigt, til at gives og modtages saa flygtig‹t›. Jeg fik ikke sagt Dem, at efter mine Tanker kan det ene Menneske ikke give det andet dette Raad denne Anvisning, fordi det ikke kan blive andet end en Anvisning. Det er dog vort saareste Punkt, noget som Enhver til Overflod s og dog ikke nok, siger sig selv at han mangler, at vi alle mangle. Thi seet fra Guds Høide, er den Forrang det ene Menneske tillægger sig fremfor andre, saa ringe saa usigelig ringe! omtrent at ligne med Fattiglemmernes Veddekamp med visse smaa vingeløse Insekter – 2–3 høist 10 Tommer, det ene Insekt fremfor det andet! Jeg tror ikke paa nogen Klarhed her paa Jorden. Jeg tror kun [2] paa Længselen efter den, den ustillede, ustillelige Længsel. Selv for dem der indbilde sig at eie denne dennen3 Klarhed, er den tvetydig. Man ved ikke hvormeget denne Gudstrøstighed er blandet med Glæden over meget Andet, et rent verdsligt Gode – (der ikke heller burde kaldes verdslig da Alt er os givet ovenfra) –

Fru C-nk22 er saa ret Gottseligk23 i denne Tid, hun kalder det «Glæde i Gud.» Hvem kunde have Hjerte til at sondere her? Alt hvad der har Magt til at styrke og trøste, og belive Modet kommer fra Gud, og hvorfor ikke give det ogsaa hans Navn? Grevindenk24 har indbudt hende, og det er jo virkelig en smuk Udsigt!

Den som skriver dette, kan just ikke egentlig sige dette, ja Udsigterne ere egentlig slet ikke trøstelige, da jeg endnu intet Logi har fundet. uden det Bevidste, der lover mig en brutal og pengegridsk Vært. Og dog var jeg i Aften ret velstemt da jeg efter den lange forgj‹æ›ves anstrengende Vandring efter Logi kom hjem, fik tændt Lampen, læste noget morsomt for Børnene. Jeg følte at Gud vil ikke forlade mig. Giv dette nu hvad Navn De vil.

C.

20. desember [1852]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k25

Kjøbenhavn den 20 Dec.

Du maae ikke troe at jeg har glemt Dig kjere Robert eller Dine 2 smaae Breve.k26 Jeg har længe villet besvare dem men Mama har havt saa meget at bestille og tænke paa for at faae indrettet et Logie til sig og Smaaegutternek27 saa hun først nu til Juul er kommen i lidt Roe. Men jeg har hver Dag tænkt paa mine Gutter oppe i Norgek28 og især har jeg tænkt paa Robert, og paa at jeg havde saa meget at sige ham – tænkt paa om han er en brav og snild Gut som Tante og Onkelk29 kan holde af. Thi det er vist min stakkels Gut at Børn som Du maae bestræbe sig endnu mere for at blive gode og brave og dygtige end de som ere hjemme hos Far og Mor. Forældre ere altid overbærende, de vil gjerne undskylde Børnenes Feil hvor de kan og indbilde sig at de ere mindre end de virkelig ere – kan Du huske før naar Robert havde gjort noget galt hvor uhyre bedrøvede Papak30 og Mama vare derover, meget mere bedrøvede end vrede paa Dig. Men hvor gode Onkel og Tante er mod Dig kan Du ikke vente den Overbærenhed af dem. De gjøre saa uhyre meget for Dig, uagtet Du ikke er deres Barn sørge de dog for Dig som om Du var det, men derfor fordre de ogsaa mere af Dig. Ak Robert kunde Du komme til at ligne Papa har Du tænkt paa Papa i disse Dage? havde Du kjendt ham ret, vilde Du gjerne lignet ham. [2] han var saa sand og ligefrem i alt hvad han sagde og gjorde. Alt hvad han sagde kunde man stole paa, aldrig vilde han besmykke en Ting men sagde den ligefrem som den var. Naar Du foresat Dig at gjøre det samme, aldrig søge at besmykke en Ting om den er aldrig saa slem, saa vilde Du komme til at ligne Papa og Alle vilde holde af Dign4 fordi Du lignede ham. Forsøg det rask væk engang naar Du har gjort noget galt at sige det rask væk som det er, og Du skal see Alle ville lide det langt bedre end naar Du vil gjøre det Gale mindre ved at lægge noget Usandt til. thi det mærker de alligevel, og Du har intet for det uden at de aldrig troe Dig mere.

Det er ikke for at bedrøve Dig at jeg skriver dette kjere Robert. Jeg vilde blot vise Dig hvor lidet man vinder ved at være upaalidelig og usand og at man staaer sig meget bedre ved at være det Modsatte Du bliver snart stor og klog nok nok til at indsee dette selv, og naar jeg engang seer Dig igjen er Du en rask ligefrem Gut der ikke kryber i Skjul for noget. Og nu vil jeg fortælle Dig lidt om hvordan Smaaegutterne have det. De gaae hver Dag i Skolek31 Kl 9 og blive der sommetider til 2 – andre Dage til Kl 3. De skal allerede begynde paa Skolen igjen den 4de Jan. Hver Tirsdag gaae de hen at lære at danse hos en der hedder Brorsonk32 fra Kl 5-7 Aften

[3] Den 2den Januar. Gutterne have moret sig nok saa godt i Julen. Oscars Geburtsdagk33 var et Par af hans Kammerater her til Chocolade om Formiddagen. af Fru Halkjerk34 fik han et lille Lotteriespil. Juleaften vare vi hjemme men vi gik ud og kjøbte meget Gotter og Legetøi, 3 Æsker med Tinsager, et lille Spil: Stæren og Faarene, et Farveskrin med Blyanter, Grims Eventyr, nogle af Pengene dertil havde de faaet af Holger.k35 Desforuden fik de nye laqverede Danseskoe og nye Hatte af mig. Saaledes belæssede gik vi hjem og drak The og spiste Julekage, og Gutterne legede til langt paa Natten, og enda vare de tidlig oppe for at lege paa nyt. Første Juledag vare vi til Middag hos Halkjers hvor de morede sig fortreffelig, thi der er en Overflødighed af Legetøi. 5te Dag vare vi der igjen om Aftenen. Der var Juletræ, Oscar fik et Gevæhr og Alf et lille Kuglespil som de synes er det moersomste af Alt, og Dagen derpaa vare de budne til Bal hos Nevesk36 hvor de ogsaa morede sig fortreffelig. Nytaarsdag vare vi til Middag hos Smidts,k37 og de morede sig med at spille Kort og Gnav. Alf vilde gjerne skrive Dig til, men det vil ikke rigtig gaae, maaske naar Du opmuntrer ham lidt og skriver saa faaer Du Svar.

Nu maae jeg slutte for denne Gang kjere Robert. Skriv mig til og fortæl mig alt hvad Du veed om Stenstrups.k38 Har Du nylig været der og er alle friske? Hils Tante 1000 Gange fra mig. Har Du hørt noget fra lille Milemandk39 saa skriv ogsaa hvad Du veed derom

Din kjerlige Moder.

[4]

__________

Adressetekst:

Robert.

3. januar [1853]. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k40

Kjøbenhavn den 3die Januar

Nicolaigade 97 Ltrak41 D, 2den Sal.

Kan det glæde Dem kjere Johan at jeg giver Dem Ret i at jeg gik Skuffelser og Møisommeligheder imøde, kan det glæde Dem at jeg tilstaaer disse have været større end vi begge have drømte om, kan det endvidere fornøie Dem at høre at jeg er færdig at døe af Længsel efter Eder alle – – saa under jeg Dem inderlig gjerne denne Opbyggelse. Men jeg veed det vist, det vil ikke glæde Dem eller nogen der har lidt tilovers for mig Vel var jeg belavet paa at lide meget og vilde stride for at døve Savnet derved – og i Begyndelsen da Kræfterne endnu vare friske og Villien anspændt syntes jeg det som om det vilde lykkes mig. men da Besværlighederne aldrig vilde ende men taarnede sig op omkring mig i de forskjelligste Skikkelser, da jeg med andre Ord begyndte at gaae træt, brød Savnet og Sorgen dobbelt ind. Tænk Dem, først henved Juul lykkedes det mig at finde en fast Bolig. – Jeg vil ikke fortælle Dem hvad jeg leed for uden ‹…› forunder Gud os, at vi gjensees husker jeg det nok enda! Aldrig glemmer jeg denne 14de Dec, da jeg, knust som jeg var ved de Dages skrækkelige Erindringer, efter 1000 Ubehageligheder i det Snau‹s-›Hotel, og med en Følelse som om jeg var forladt af Gud og Mennesker thi hjemmefra hørte jeg ingensinde noget og Fru C,k42 den eneste jeg stolte paa havde allerede i Høst erklæret at hun ikke vilde skrive – da jeg saaledes tilmode drog ind i de tomme, øde Rum i et Logie jeg ikke følte mindste Sympathie for, og her skulde til at tøm‹me› ud alle mine Pakker og Kasser. Jeg taalte næsten ikke at see disse Ting igjen, de forekom mig for gode for den Plads de nu skulde indtage. Men ved slige Leiligheder er der ingen Barmhjertighed der spørges ikke om hvad man vil, men hvad man maae. Børnenek43 der den Dag vare hos Halkjers,k44 skulde have Senge til Natten, og man maatte være virksom der var slet ikke Tid til at lægge sig hen og hyle. Ak jeg tænkte paa saa mangen Flytning i Christiania, da vare vi 2 til at bære Uhyggen men ogsaa Glæden ved det nye smukke Hjem. Medens jeg stod i det værste Sjou med at pakke ud og ordne alting kom Georg Sibbernk45 Det var den 16de om Aftenen, om Morgenen den 17de kom han igjen da skulde han netop reise, det gjorde mig godt at see ham, da jeg kom til at græde, hvor gjerne havde jeg seet ham blive et Par Dage til, for dog at have et bekjendt Ansigt at trøste sig ved. Han saae slukt og modfalden ud syntes jeg, og det forekommer mig at han har Grund dertil – – Saa er jeg da kommen [2] i Roe kjere Johan, Meget tiltalende er dette Logie ikke men jeg tog det fordi der intet bedre var og fordi det tilbød‹e›s mig for halv Priis. For 3 reelle Værelser, Pulterkammer Kjøkken med udvendige Beq.k46 betaler jeg 7 ½ Spd maanedlig, notabene til Vaaren, da træder det ind i sin oprindelige Priis og da vil jeg ikke have det. Udsigten er trist, Huse og alle Slagterboder hvori man af og til, til en Forandring kan faae en veritabel Slagter‹sven› at see – (Politiet her i Byen skal være under al Kritik) og op af over alt dette rager Nikolai Taarn, som jeg synes er et stygt Taarn, op som en uhyre Skorstenspibe efter en Brand. Men Alle Byens Folk som komme herind finde denne Udsigt fortryllende. Af de 3 Værelser har jeg indrettet mig i det største og overladt Børnene de 2 andre til fri Spas. I det største ligge de og springe omkring, i det mindre til Gaden, have de deres Legetøi og Anstalter og sidde og læse om Eftermiddagen. Forresten har jeg udsmykket det med hvad jeg havde og gjort det saa hyggeligt og beqvemt som mueligt. Men paa disse Kjøbenhavnske Logier er «Malz und Hopfen verloren»k47 som Tydskeren siger der er noget schofelt i dem der aldrig kan dækkes, man kan ligesaagodt tænke paa at parfumere en Svinestie Er det ikke skjændigt, at de bygge ogsaa de nye Huse i den samme snevre sammentrykte, styverfængeriskek48 Stiil som de gamle! Dette er et nyt Huus; men De har ikke noget Begreb om hvordan det er bygget, der er ingen fast Bund bag Tapetet men af og til støder man paa et Klippehjørne af Steen. Med Hensyn til Huusholdningen da har jeg indrettet mig saa tarvelig som mueligt, jeg mangler jo saamange Ting, da d en saa stor Deel Bohave blev solgt, navnlig alt Kjøkkentøi men da jeg intet har at kjøbe Meubler for maae jeg indskrænke mig til ak de aller nødvendigste Ting af det sidste og forresten hjælpe mig som jeg kan. Mit Linnedtøi staaer endnu indpakket i den store røde Kiste der paa engang tjener til Linnedskab og en Slags Kanapee. Pigen jeg har faaet en snild Pige, saa from som et Lam med et vakkert Ansigt. ligger paa den Krølhaarsbænk. Kun en Komode og et Par Borde har jeg maattet leie. Men dette er dyrt, for et Bord ½ Spd maanedlig og jeg stod mig langt bedre ved at kjøbe nogle faae Meubler der her ere noget af det billigste. Jeg har skrevet til Bryniek49 om Penge dertil – det var i Begyndelsen af Dec. men jeg har forunderlig nok intet hørt fra ham siden. I det Brev jeg fik med Holgerk50 siger han at jeg skal hæve min Pension ved Nytaar – men hvor? «Derom skal jeg nærmere sige Besked» skriver han. Ja det maae han da gjøre snart.

Dette var nu lidt om min udvortes Leven, naar De dertil tænker Dem en bestandig Ensomhed, der thi sjelden opliv‹e›s disse Værelser af et kort Besøg af en af de Faae Bekjendte jeg endnu har! Comtesse Knuthk51 seer oftest ind til mig. og selv har jeg ikke forsøgt at afbryde denne Ensomhed ved nogen Adspredelse eller Nydelse af nogen Art, det være sig Komedie eller Sligt. 2 a 3 Gange har Børnene og jeg været henne hos Halkjers i Julen. Naar der er [3] Folk der, kjeder jeg mig. Fru Halkjer kan jeg forresten ikke noksom rose, hun har været saa god og deeltagende som en Søster, og er især god mod Smaaegutterne. Treffer De nogen af hendes, da lad et Ord falde om hvor jeg paaskjønner det at have denne Støtte hernede.

Og nu kjere Johan har jeg dog givet Dem Vand nok paa Deres Mølle ikke sandt? ja saameget at De derved godt kan male hele Pharaos Kornbeholdning der som bekjendt skulde strække til i 7 Aar og fede alle de mavre Oxer med. Ja det er sandt jeg har det trist, at jeg føler mig uendelig ensom og forladt hernede, men kjere Johan: med det har jeg dog ikke sagt at det Hele burde være ugjort. Nei endnu har jeg ikke angret paa dette Skridt. Kan jeg vinde noget tilbage af det der i Hjemmet har tabt sit Værd for mig saa vil jeg kalde det vel gjort. Vorherre maae dog mene noget dermed da jeg har følt en Tilskyndelse til denne Reise, der var stærkere end alle Betænkeligheder, og havde jeg ikke denne Troe at holde fast ved maatte jeg forgaae. Mangen Gang naar Savnet og Længselen efter mine Venner bliver alt for stort, synes jeg at jeg ikke kan overleve denne Vinter, men saa tænker jeg, det skal maaskee til. Naar Sommeren kommer vil det blive bedre, da kommer her ofte Norske, og Naturen aabner os sin Favn. og ved denne Vinters Erfaring maae jeg allerede have lært at indrette mig bedre til den næste. Føret og Veiret her er afskyeligt, man kommer ikke længer end i de smudsige Gader, og det kun naar Nøden driver en.

Jeg har foretog mig i Julen havt et Arbeide af en høist angribende Art, en Revision af alle Collettsk52 Breve og Papirer. Deraf har jeg tilintetgjort hvad der forekom ‹m›ig betydningsløst og ordnet det andet paa bedste Maade. Endeel Breve fra hans Sødskendek53 nogle juridiske Opsatser, Attester og desligt synes jeg er bedre opbevaret hos Dem Johan og vil sende det med Holger. Men hans æsthetiske Efterladenskaber er saa betydeligt i Qvantum at der absolut maatte kunne bringes noget istand deraf der fortjente at trykkes, og jeg synes at dette burde skee medens Mindet om ham endnu er friskt i Publicum. Men jeg selv eier langt fra det Skjøn og den Dygtighed der skal til for at sondre hvad der er brugbart dertil, og faae det til at blive noget Heelt. Paa den anden Side kan det ikke gives i nogen Andens Hænder. Det bedste deraf findes i Breve ‹…›og D‹…›‹…›‹…›‹…› den‹…›Grund findes i Breve og Digte til bestemte Personer og der maae en varlig Haand dertil at røre ved slige Ting. Giv mig et godt Raad i dette. Der er flere Hefter med Digte fra hans tidligere Aar, ‹…› men han selvn5 syntes at slaae Vrag paa dem, da han altid med vis Ulyst saae ligte ikke at jeg læste dem. Noget af dem kunde dog vist bruges.

Hvilket langt Brev De faaer her Johan! Det kommer til at gjælde for Hele Vinteren. betænk derved at jeg intet har hørt paa et Par Maaneder hjemmefra! Den stakkels lille Milemand,k54 naar det kommer til Stykket har han det bedst af os allesammen. Jeg skrev Tantek55 til i November og bad hende endelig mælde mig noget omn6 [4] har De hørt noget saa haaber jeg De erindrer det hvis De skriver herned, de andre Gutter ere raske og straalende muntre. Alle synes godt om disse smaae naive og livlige Normænd. Med Alf især gaaer det særdeles godt i Skolen Nevek56 tager sig ogsaa meget kjerlig af dem. Ja i al min Nød maae jeg jo takke Gud der har bevaret Børnene saa friske og muntre. Og jeg tør sige de have det godt «Gud lade det være sagt i en god Time» som Tante siger, thi jeg nægter jo ikke at Værsten7 af alt var om der tilstødte dem noget, og jeg vaager derover med en Ængstelse som ikke kan udtrykkes.

Idag den 4de Januar har jeg endelig faaet 2 Brevek57 fra Oscar,k58 et fra 9de Dec et senere fra 3die Juledag – men –n8 Gud hvilke Breve! at Alettek59 er syg at der er lidet Haab – – o denne Ulykke manglede endnu! Døm selv om hvordan jeg har været tilmode siden og hvordan man kan holde den Angst ud indtil næste Efterretning. Maaskee i dette Øieblik –n9 nei jeg vil ikke tænke det mueligt. O – min stakkels, stakkels Broder. Kjere Johan skriv mig endelig strax om hvordan det staaer til. Jeg vilde skrevet lidt til Sophie,k60 men nu kan jeg ikke. Hils Hannek61 1000 Gange. o lad mig ikke blive forlænge i Uvished.

Camilla

__________

Adressetekst:

S: T: Expeditionssecretair J. Collett Adresse Knudsens Gaard

ved

Slottet Christiania

23. januar [1853]. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k62

Den 23de Januar

Kjere Johan: jeg kan ikke noksom takke Dem og Carlk63 for den Trøst at see et Brev fra Eder begge.k64 Ja disse venlige Linier have gjort mig godt, og jeg trængte til dem for at erindre at jeg dog ikke er ganske forladt i Verden, at bag dette Taageland dog findes et Hjem, hvor ‹man›n10 har Venner som man kan tye til naar man ikke kan mere hernede. Jeg nægter ikke at ved dette sidste Slagk65 der har truffet min arme Slægt var der et Øieblik hvor jeg fortvivlede om at kunne holde ud. Gud, tænkte jeg, om de nu døe allesammen deroppe inden jeg kommer hjem! Fru Colbank66 er svag, den er svag, og den er svag, og jeg begyndte at gaae hele Rækken igjennem og i et Slags unævnelig Angst syntes jeg at jeg maatte tage Extrapostk67 med det samme. Nu, i det Stykke ere vi alle lige sikre baade de Stærke og de Svage og ofte holder de sidste bedre ud end de første.

Det gjør mig ondt hvad jeg maae sige Dem m. H. t. Udgivelsen af C-s Efterladenskaber,k68 da detn11 desværre neppe vil undgaae at vække Deres Misnøie. Jeg kan ikke gaae ind paa de gjorte Forslag. W.k69 skulde yde sin Hjelp til dette! nei, nei; 1000 Gange nei, han skal ikke røre en Linie. Ikke om De [2] blev saa vred paa mig Johan at De aldrig kunde tilgive mig, hvilket jeg vilde holde for meget meget haardt, kan jeg give mit Minde dertil. De Grunde jeg har til at afskye W. og heller taale al anden Ydmygelse end at være ham takskyldig for noget, kan jeg ikke sige Dem, og De vil ligesaalidt ved nogen Gisning treffe dem da de ligge udenfor det Almindeliges Grændser – men De skal tro paa dem. Giv mig et andet Raad. Carl er meget god, og jeg er saare glad ved at have dette Tilsagn uagtet jeg ikke veed hvordan jeg vi skal benytte det. Thi jeg maae gjentage for Dem, at det Bedste findes efter min Formeningn12 i hans Breve og disse skulde jeg give i nogen Andens Hænder? Det kan neppe have været Deres Mening. Selv kan jeg ikke gjøre det, men uden min Hjælp kan det heller neppe ‹gjø› skee. Dern13 er store Masser, og saa forskjellig i sin Art og af Værd at der skal baade Dygtighed og Tid til at destillere det rigtig. Jeg kan ikke rigtig skjønne at det lader sig tvinge ind i en Bog eller under en Titel. I alle Fald bør det gjennemgaaes først af hans Egne inden Andre røre der ved, for at man kunde borttage alt hvad der uden Betænkning er ubrug‹ba›rt og ogsaa af andre Grunde, som De bedst vilde forstaae ‹kjere› naar De læser Papirerne igjennem. Der bør en kjerlig Haand, og det en Haand med en veldyppet Pen gaae over dem inden et fremmet Øie falder paa dem.

Dette foreløbige Gjennemsyn kunde iværksættes af C.k70 og mig. jeg kunde ikke gjøre det alene fordi jeg ikke kan [3] gjøre det alene og C. kan ikke gjøre det alene fordi jeg ikke kan give disse Breve ligesaalidt som en Deel af Dagbøgerne fra mig. Naar Carl kom herned til Sommeren! og vi da tilsammen kunde foretage denne første Renselsesactn14 saa maatte det ved C.s yderligere Bistand være let siden endog for ved en mindre dygtig Assistanze end den W tilbyder at faae det istand. ved Moesk71 eller Munchsk72 for Ex? Dunkers?k73 – nei ikke Dunker.

Har De tænkt noget over i hvad Form den Bog skulde komme ud? Skal man tage hvad der forhen har været trykt, som jo naturligviis maae anse‹e›s som det bedste da det har undergaaet hans egen Censur og tillige benytte alt det ern15 er godt af vore Manuscripter saa vil det blive en meget stor Bog maaskee 2, Uagtet dette og uagtet det er saa høist uensartet –n16 der er Breve, Afhandlinger, Poesier, Reiseskildringer – saa bør det dog vel have en Titel, en der kunde omslutte alt dette. omtrent som den foran i Paul M.k74 jeg huske[r] den ikke ret. Der er et 2 Breven17 til Emilie Diriks skrevet fra Paris,k75 der er saa prægtig & saa carakteristisk at det burde gaae heelt og holdent med der er ingen vi spørge om Lov – – Det allerbedste finder jeg den Dagbog han holdt i Kjøbhn18 i 38 hvori han omtaler Danmark og Kjøbenhavn‹ere›, men han rakker dem rigtignok i den Grad til at jeg vel af overdreven Høimodighed kommer til at stemme for at det gaaer ind,k76 uagtet jeg maae give ham ret i hver Tøddel.

Kjere Johan skriv mig endelig lidt til naar De hører fra Stenstrup.k77 Baade Deres og Carls Beretninger ere lidet berolig‹en›de og jeg vil troe at denne Vinter ogsaa oppe hos Eder har en tristere Farve. Er man imidlertid 2 eller Flere til at bære det. – – Dog derom ville vi ikke tale.

Lev vel og hils Hannek78 meget meget fra [4] mig. Naar jeg vidste det vilde være hende kjert vilde jeg gjerne skrive hende til, men jeg har desværre indt Datum saa lidt behageligt at sige hende om hendes kjere Kjøbh. Maaskee gjør jeg det dog alligevel naar Tiderne blive lidt lysere. Skulde nogen see Natalie D.k79 da hils hende at jeg er taknemlig for Brevetk80 og skal svare have Svaret i bedste Erindring.

Deres heng

Camilla

__________

Adressetekst:

Til Johan Collett

23. januar [1853]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k81

Kjøbenhavn den 23de Januar

Kjere Broder. Sorgen har lagt en tung Haand paa vor Slægt! I Løbet af kun 10 Aar hvor mange ere ikke allerede gaaet bort!k82 Ogsaa de Bedste, de Ædleste der af Fremmede havde fæstet sig til den, de tvenden19k83 der skulde støtte de bøiede Grene – skulde rives bort. O det er godt Moder og Fader ikke oplevede al denne Sorg. –

Ogsaa hun den Fagre, vor Øienslyst, skulde vi miste. Gud vilde det saa, siger Du. – ja, her standser alle menneskelige Spørgsmaal alle disse Smertens Udraab, der klinger overalt; ak hvorfor just denne?– ak hvorfor just dem! – vi faae dog intet andet Svar: Gud vilde det saa. Og der maae ligge en overmenneskelig Beroligelse i dette Svar siden vi kan nøies med det uden at fortvivle.

Efter Dit høist foruroligende Brevk84 fra 3de Juledag, hørte jeg i 4 Postdage intet. Jeg synes nok det var haardt at lades saa længe i denne martrende Uvished, ‹…› De herværende Norske fik heller ingen Efterretning jeg løb op til dem, de til mig, da fik jeg et Brev fra Bryniek85 dat. den 7de Jan. der han omtrentlig lader mig ane Sandheden. Visheden fik jeg først i Dit Brev.k86 I Førstningen var det mig en Trøst at see at Du er taalelig fattet, men ak stakkels Broder! – – ved at see efter Datummen – det er skrevet Dagen efter den næst skrækkeligste Dag –n20 – veed jeg hvad denne Fatning vil sige.

[2] Endnu er Sjelen i en unaturlig Spænding. Man har fulgt de Elskede til Himlens Porte, man er endnu ikke kommen rigtig tilbage, til Jorden igjen. Man kommer der tidsnok. Nei denne allerførste Tid er endnu langt fra den værste. Saalænge Mann21 læser den samme Tanke i Alles Øine, saalænge enhver har har vovet sig ud af sin Kreds for at græde med os, det er endnu Sorgens Festdage! Naar dens Hverdage komme – – – naar Verden, der et Øieblik uleiligede sig med at komme ud af sine Hængsler for vor Skyld, igjen gaaer sin jevne, rolige Gang, naar enhver vender tilbage til sit igjen, og vi sidde igjen i de tomme øde Stuer og stirre paa den tomme Plads, da, da gjælder det om ikke at forgaae. Naar man hvert Øieblik troer at høre deres Trin – – seer disse Ting hvormed de syslede ligge der saa urørte som om de Kjære maatte komme lige ind af Døren for at tage fat hvor de slap – – o da min Broder – i slige Timer være Gud Dig naadig og vende Dit Blik fremad. Mange mange slige Timer ville komme. Men Efterhaanden øver Vanen ogsaa her umærkelig sin Magt. Og selv i den Ubarmhjertighed hvormed Livet river os med sig, med den Pligter og Sysler, ligger en Lægedom hvorvel den er bitter. Jeg har selv staaet og klippet hans Tøi til Børnene.

Vi Mennesker der ere saa Smaae i det [3] Smaae kunne være saa Store i det Store – Ja hvor uhyre meget kan et Menneske ikke bære! Er der noget der taler for Evigheden da er det denne overmenneskelige Kraft i det Store. Vi der jamre over en Rift i Fingeren kunne være stumme paa Torturen.

At Du vil beholde Huset, glæder mig. Jeg havde frygtet det Modsatte. Efterhaanden vil du vinde det kjert igjen ved de søde Børn.k87 Hvorledes Du vil indrette Dig? ja kjere Broder det er ikke godt at vide. En Formening derom kan man altid have og tillade sig at yttre; Du har vel allerede faaet Vink nok i denne Anledning; nu vil jeg ogsaa give min Skjerv, til Dig staaer det at vælge det bedste. Det var jo en besynderlig Guds Styrelse at Statsraadinden og Aug.k88 netop flytte derindn22 og jeg forstaaer tilfulde den Trøst der maae ligge deri at have disse kjerlige Væsener saa nær. Men i Huset vilde jeg i Dit Sted ikke have dem. Det vilde blive en stor Gene for Dig. Kunde de komme til at boe Dig ganske nær og Aug. hver Dag saae ind til dem Børnene, og de hvergang Du selv reiste bort kunde skikke dem hen til Bestemoderen, da forekommer det mig de samme Goder vilde opnaaes uden de Onder der uundgaaelig vilde flydt af en saadan fælleds Menage. Gamle Statsraadinden er trods sin Fortreflelighedn23 en fordringsfuld Kone som det vilde pine Dig bestandig at omgaaes hendes Humeur maae efter dette sidste Stød have lidt betydeligt saameget mere som hun nu skal prøve hvad det er at indskrænke sig. Efter Rygtet har hun altid været en daarlig Huusholderske. Jeg vilde i Dit Sted have 2 Piger, en flink og paalidelig Barnepige og den anden en Slags Huusholderske, der var lidt bedre end en Pige uden dog at gjøre Fordring paa at behandles som Jomfru og i Hensigtn24 vil jeg indstændigt foreslaae Dig den Marie der tjente hos et Par Aar,n25 hvis – det forresten er mueligt at faae hende. Hun er til det Yderste skikkelig tro og brav flink i Kjøkkenet og det snildeste Menneske og hun har dertil megen Ambition, saa hun vilde ligesom sætte en Ære i at have Opsigt med Børnene og hedde at hun bestyrede det, saa hun vilde tage det [4] yderst samvittighedsfuldt. Hun spiser ikke inde ved Bordet ‹men› man kalder hende simpeltvæk Marie, man siger De til hende. Hos den Lille maae der naturligviis bestandig være en, men de maatte skiftes om at være om hos Børnene, saaledes at naar et grovere Huusarbeide gjorde det nødvendigt at tage Barnepigen bort, løste Marie hende af. Denne Pige tjener rigtignok nu, jeg troer hos unge Young,k89 men jeg troer ogsaa at detn26 Godhed hun har for mig paa Grund af H‹uus og› de extraordinaire Omstændigheder som selv vil bevæge Fremmede, vil være mueligt at faae hende uden den lovmæssige Opsigelse. Skulde Du reflectere noget paa dette Forslag da kan Du blot bede Brynie paatage sig Sagen, som jeg er vis paa han vil med sin sædvanlige Velvillie. Han var det, som skaffede os hende. Hun havde 20 Daler i Løn, men var ogsaa meget mere værdt end en simpel Pige. At Marie selv gjerne vilde, troer jeg da jeg syntes at mærke at hun ikke var videre fornøiet der hun var og hun har saadan Godhed for mig og mine at jeg troer den strækker sig til hele Familien. Du gjør Ret i ikke at tage Laurak90 i Huset.

Ved Holger Collettsk91 Hjælp har jeg nu søgt den Underretning Du ønskede angaaende Prisen paa Lithographie af C-s Portraittet. I Formiddag var Hr Tegnerk92 her selv. og efter et Skjønsmaal beregnede han at 100 Exemplarer vilde komme paa 65 Rigsdaler eller omt. 33 Spd norsk, Forskjellen paa 50 Exl er kun 3 Spd eller Papirets Værdi. Jeg henstiller da til Dig hvilket Antal Du vil bestemme, eller om Du overhovedet vil staae ved Foretagendet, da det nu nok maae synes at Du er Dig selv nærmest,n27 og allerførst, hvis Du kunde afsee noget paa til et Øiemed af den Slags, det da maatte være for at ønske at faae Portraitter af hende. Tegner saae den Daguerrotyp jeg har af Alethe,k93 og han fandt den fortrinlig ligesom alle der har seet den og han formeente dereftern28 kunde der blive de herligste Portraitter enten tegnede, eller et Oliemalerie da den har et Udtryk og en Tydelighed som man næsten [5] aldrig seer i Daguerrotyper. Jeg har ikke glemt at denne herlige Skat kun er givet mig et Laan, som jeg ak! ikke havde drømte om hiin Aften da jeg fik den skulde saa snart tilbagebetales. Jeg trøster mig med at man kan hernede tage Kopier af Daget. som have aldeles Originalens Tydelighed. At jeg ikke sender den med Holger kommer kun deraf at Du mueligens kunde have nogen Bestemmelse med den hernede. At jeg med Glæde tænker paa at see Dig hernede til Sommer kan Du begribe, Gid det kunde skee snart. For Din egen Skyld og for min ønskede jeg Du kunde komme meget tidlig paa Foraaret herned. For Din Skyld for at undgaae det opløsende triste ved Vaaren deroppe, og heller vinde en Sommermaaned mere hjemme thi man kan sige hvad man vil der er en dulmende Magt – mod Sorgen i vor deilige Sommer det følte jeg i Fjor – og for min Skyld – –.

Det er min Geburtsdag idag. En underlig Dag. Intet christent Menneske veed det eller har spurgt derom. Holger der var her i Formiddag huskede den ikke dennegang. Børnene vilde jeg heller ikke sige det. Jeg har ikke været ude af en Dør, ikke seet et Menneske uden som sagt H. et Øieblik. Der er Stof nok til Tanker. Ikke for den Mærkværdigheds Skyld at man for saa og saa mange Aar siden blev født til denne Sorgens Dal, men for de Erindringer der ligefra vor Barndom knytter sig til denne Dag. O kjere Broder lad dette være Dig en Trøst at hvor bittert et saadant Tab er for en Mand saa er det ikke saa uhyre saa omfattende hans hele Tilværelse, som for en Kone. Hun mister Alt – Alt. Ikke alene det hvori Manden ogsaa rammes, sin Støtte sin Trøst sitn29 Selskab men hun mister sin Stilling, Velfærd, sin hele Fremtid sin Beskyttelse mod den raae Yderverden. O alt dette har jeg faaet at føle. Ogsaa Mandens Liv byder flere Adspredelser mod Sorgen. Han tør opsøge disse Adspredelser og hvorfor skulde han ikke gjøre det? Hun kan ikke, hun kan kun i en endnu tristere Tilværelse end den hun frister hjemme see at gjenvinde dette Hjem og lære at finde det taaleligt. Og saaledes har jeg levet hernede, Intet tilbyder sig til at rive mig ud af det mere end glædesløse, forladte Liv jeg fører, selv har jeg ikke Mod til at opsøge det. Lev vel! Gud være med Dig!

Camilla

Fra Smaaegutternek94 skal jeg hilse Dig. De græd bitterlig de Stakler da jeg fortalte dem det.

[6]

__________

Adressetekst:

S: T: Lieutnant Oscar Wergeland

3. april [1853]. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k95

Søndag 3die April

Kjere Johan.

Deres Brevk96 traf mig igaar i en saare nedtrykt Stemning hvori jeg i længere Tid har været nedsunken – af Mangel paa al Efterretning hjemmefra. Fra Oscark97 har jeg ikke seet et Ord siden Dagen efter Alettesk98 Begravelse, paa 2 kjerlige Breve intet Svar. Mit Nødskrig til Fru Colbank99 indbragte mig en lille saare kort og tør Epistel med Løfte om «intet mere.» Fru C. skriver dog mange unyttige Ord hver Dag! Fra Bryniek100 har jeg ikke hørt siden i Begyndelsen af Januar; de med megen Omhue beskrevne Qvitteringer bleve allerede sendte med Holgerk101 og jeg ventede dem hver Postdag, men endnu hverken Penge eller Brev der kan forklare denne besynderlige Udeblivelse Pensionen skulde allerede være hævet ved Juletider

Det er ikke for at klage over dette at jeg berører dissen30 Ting Kjere Johan. Jeg veed det vil saare lidet nytte, thi det er nu engang saa at jo mindre man trænger til i den Henseende jo mere faaer man og omvendt, og Verden gjør sig vist ikke den Uleilighed at vilde forandre sig for min Skyld. Jeg vilde blot sige at naar man næsten forud er forkommet af Savn, Sorg Ængstelser og Uvished naar man skriger efter et kjerligt Ord fra sine Egne, da er det ikke godt at modtage Forestillinger af den Art hvoraf Deres og Carlsk102 Brevek103 fornemmelig bestod. Igaar, skal jeg sige Dem, havde jeg det ondt, efter nogle Dages piinligste Sparsomhed eiede jeg 8 [Skilling] dansk igjen i min [2] Kasse og de skulde være til Børnenesk104 Melk og jeg havde ikke havt i min Ovn da Deres Brev kom om Eftermiddagen. 4 Gange havde jeg Bud paa Posthuset

Kunde De og Carl ikke i dette Brev blot udeladt hans W.sk105 Navn? Det maae være et forudbestemt uundgaaeligt Fatum at dette Menneske skal træde mig iveien og blandes ind i al min Skjebne.

Carl siger: «Jonas,k106 om hvis Renommée jo her udelukkende bør være Tale, deelte ikke denne Anthipathie mod W, men raadførte sig» etc. – – Jeg skal snart skrive Carl udførligere, men maae til dette gjøre et Par Bemærkninger. Om «Anthipathie» er her ikke Tale. Blandt C-s Papirer findes et Hefte der næsten heelt igjennem indeholder Træk og Notitser om W. der kunde kaldes en Carakteristik. W vilde blegne hvis han læste en Side deraf. C. udtalte sig altid med en særegen Uvillie og Heftighed mod nogen Familieomgang med W.s hvortil Fru Wk107 mer end engang bød Haanden. Paa en Kjøretour hernede i 49 – (Langbergk108 Hallagerk109 og C.) faldt Talen paa W. jeg deeltog ikke i den, men det prægede sig besynderlig i min Hukommelse at disse hans 3 gode Venner bleve enige i 2 Ting, at Høimodighed var en ukjendt Følelse for W. og Erkjendtlighedsfølelse den byrdefuldeste han vidste. Hvad W Venskab for C angaaer da vil jeg kun fortælle at han den Dag C. lukkede sine Øine den 18dek110 stod han udenfor en Port og skoggerloe og skvadronertek111 paa sin [3] gamle Viis.

Men lad C-s Forhold til W have været saa venskabeligt som De troer, jeg maae benægte at det ene og alene derpaa kommer an. – Det er mig, hans Enke der giver disse Blade ud, og mig tilkommer det at vælge antage og forkaste de Midler hvorved dette kan bringes i Værk, og hvorved jeg i alt hvad der er billigtk112 vil følge Deres og C-sk113 Raad. W. har staaet i et noksom bekjendt og sørgeligt eklatant Forhold til Mine Nærmeste, dette er nok, om jeg aldrig kjendte ham, og saalænge jeg eier en Gnist af Anstændighedsfølelse vil jeg sætte mig imod at søge hans Hjælp. Jeg føler i min inderste Sjel at C. ikke vilde det. Og C-s Renomme skal med Guds Hjelp ikke tabe et Fnug derved. Hans Arbeider ere værdfulde nok i sig selv, Publicum har en Agtelse og en Kjerlighe‹d› for ham der vil berede dem den gunstigste Modtagelse selv om de ikke ere saa græsselig filede og polerede. Ved Carls Hjælp, og jeg maae fremdeles holde paa Munchsk114 – vil det nok gaae. Hvad jeg kan gjøre begriber De jeg vil med største Glæde, jeg kunde maaskee due til at udsondre af Breve hvad der var brugbart. Den Uvillie Munch kan have næret maae være længst forsvunden og da der vel ikke kan være Tale om at optage nogetsomhelst polemisk der er sigtet paa Personer (de fleste af disse ere desuden rettet mod min Broder)k115 saa vil jo den Grund falde bort.

Dette er nu foreløpig hvad jeg kan bemærke. Til Carl skriver jeg snart. –

Gud velsigne Sophiek116 for hendes venlige [4] Ord. Ethvert af dem faldt i god Jord.

Den 12te April.

Fra Brynie har jeg nu længesiden faaet Brevk117 og Penge. Qvæstork118 har været næsten den hele Vinter i Byen. Da de aldrig bede nogen, er jeg der uhyre sjelden. Børnene ere raske og blomstre som Roser, de trives mærkværdig godt hernede: i Sandhed jeg kan ikke begribe det, naar jeg tænker paa det Paradiis som de forlod.

Lev vel, Johan og glem mig ikke ganske.

Hils Hannek119 paa det Kjerligste – ligeledes Robertk120 til hvem jeg snart skriver.

__________

Adressetekst:

Til Expeditionssecretair J. Collett

20. mai 1853. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k121

Kjøbenhavn den 20de Mai 1853.

Længe siden skulde jeg have besvaret Deres sidste lille kjærkomne Brev,k122 kjere Johan. At det endnu ikke er skeet er visselig ikke af Mangel paa Lyst eller fordi jeg intet havde at skrive om. Dagene gaae, jeg veed ikke hvorledes, men at de ikke gaae i Glæde eller Nydelse er vist, desuagtet faaer jeg neppe Tid til en rolig Tanke, til at sætte mig hen og skrive et Brev

Kjere Johan lønner det sig at ville beskrive hvordan jeg har det! nei – jeg vil blot sige at disse kjøbenhavnske Tilstande ere værre, end nogen forestiller sig. Muligt ved et længere Ophold at man kan sætte sig saaledes ind i dem at man lærer at beherske dem, ialfald maae man ved Vanen blive afstumpet for meget, men for Fremmede der ere vante til nogenlunde Skjønhed og Beqvemmelighed i det Daglige, som ere vante til, reen Luft, reent Vand, reen Reengjøring og reen Vadsk, kort en reen Reenlighed er det næsten uudholdeligt. Det gik dog taaleligt i Vinter hvor mangelfuld denne Menagek123 end var; jeg havde en fast Pige, der var snild og blid af Gemyt, (hun var næsten et Ideal af en Pige til at have om sig; hun havde kun 2 Feil at hun var uredelig og i høieste Grad malproper), men Børnenek124 og jeg vare friske vi holdt os tappert den hele Tid. Desværre kan jeg ikke for mit Vedkommende sige dette mere, siden vi flyttede ind (19de April) dette Logiek125n31 [2] har jeg følt mig syg og kraftløs, og uagtet al den Villiekraft jeg stemmer derimod –n32 jeg lader som om jeg ikke mærkede det –n33 kan jeg dog ikke komme mig. Søvn, Apetit og Kræfter er borte. Jeg har havt det for ondt, alt for ondt. Siden den 19de vi flyttede ind i disse store Sale der ligge stik mod Nord, har jeg ikke kunnet lægge i Ovnen, der naturligviis var i Ustand; at en Rude ogs netop i mit Sovekammer ogsaa var itu, hører til de ganske almindelige Tilfælde hernede, og først efter daglige Bønner i 8 Dage, fik jeg den isadt. Børnene, Gud skee lov ere friske som Fiske, De kan begribe at dissen34 under slige Omstændigheder bringes paa det Tørre. Saaledes som jeg har frosset i disse Uger kan ikke fortælles, hver Dag have vi sukket efter mildt Veir der ikke vilde komme. Saadan en vedvarende Kulde og Barskhed i Luften har jeg aldrig oplevet hjemme i vort nordlig‹ere› Str Klimat.

De hørte kanskee af Oscark126 at han skulde boe hos mig. I den Anledning leiede disse jeg 4 i Dronningens Tvergade i en 1ste Salsetage disse 4 meget smukke Værelser. Et Pragtstykke af en Sal i gammeldags Stil, en do Spisestue og 2 mindre, hvor vi ville faae det meget godt, naar det blot bliver varmt. Middag og tvenden35 Gange kogt Vand have vi af en Jomfru ovenpaa der holder et Slags table d'hote,k127 og da jeg syntes paa denne Viis at kunne undvære Pige har jeg kun en Kone der kommer 3 Gange daglig. Dette er naturligviis mere besparlig, men giver ogsaa mig mere at bestille. Kl 7 skal Oscar have første Frokost, kl 10 anden, kl 3 præcis spise vi og til alle disse Klokkeslet skal Bordet være tryllet færdig, og da det O. er en Mand [3] der spørger lidet efter hvorledes og hvordan, men kun hvor, og jeg paa min Side nødig vil han skal mærke nogen Mangel, saa maae jeg være temmelig paa min Post hele Dagen. En saadan fælleds Menage har vistnok sine Uleiligheder, men det var den fordeelagtigste Maade vi kunde indrette os paa. Leien af disse Værelser, der ellers staae i 6 a 700 Rigsd‹aler› ‹…› er yderst billig:n36 vi skulle betale 20 Rigsdaler maanedlig for disse 4 og Brug af Kjøkken, vi ere alene i den hele Etage der af den Grund staaer ledig i Sommer fordi den skal under Restauration senere i Høst. Maatte jeg kun faae Kræfter igjen! Den sidste Kone jeg har lader til at være skikkelig, 2 andre maatte kasseres. Ja Mage til uredeligt og lumpent Pak end i disse lavere Klasser her, vil man have vanskelig for at treffe nogetsteds. Jeg har ikke havt med en eneste af dem at gjøre:n37 Leiesvende, Flytningsmænd, Gangkoner, Haandværksmænd, uden at de have bedraget mig eller forsøgte paa at gjøre det. Det er fast umueligt at faae en skikkelig Tjenestepige. Klager derover ere jammerlige. De fæste sig kun i Maanedsviis. og mange Familier skifte hver eneste Maaned. Kjøbmændene ere ikke bedre, in38 Boutiquerne maa man være yderlig forsigtig for ikke at blive narret. Tager man for Ex. et Stykke Tøi ud, betaler det og seer det blive pakket ind, med Løfte om at faae det tilsendt, saa faaer man noget andet Slettere hjem. – I Regelen maae man aldrig bestille noget men blot kjøbe færdigt, thi ellers faaer man noget Snaus. Om det saa var Postbudet, saa stod han i sin røde Uniform og lagde [4] 1 [Ort] forlidet paa Bordet af en Rigsdaler han skulde vexle og luskede af, men vi fik ham igjen paa Trappen og han maatte meget flau ud med sin [Ort]. I Førstningen kunde jeg ikke begribe saamegen Forvorpenhed og jeg tænkte at det maatte være et besynderligt Sammentræf, men siden har jeg rigtignok faaet Troen i Hænde,k128 da alle Andre Norske hernede gjøre den samme Erfaring, og saagar de Danske plumpe ud dermed. Jeg vilde engang fortælle Qvæstorenk129 nogle Træk deraf, men han havde selv saamange Historier at jeg slet ikke kom til Orde. «Mig bedrage de nu af en dobbelt Grund» sagde han «først fordi jeg er fremmed og fordi jeg er Herregaardsmand, ja de sige det i mine aabne Øine at naar de ikke skulde tage sin Profit paa en Mand som jeg, hvor skulde de saa tage den? «Mærkværdig» lagde han til «er den Feighed hvormed den dannede Klasse taaler og ordentlig lader sig cujoneren39 af den lavere Klasses Nederdrægtigheder.» Jeg maae altid tænke paa C.k130 der sagde at det var en «raadden» Nation. Hvorvidt dette kan forsvares veed jeg ikke, men det er vist, at jeg i mit hele Liv ikke har truffet hørt og erfaret saa mange Lumpenheder som i disse faae Maaneder jeg har levet blandt den.

Det er denne Side af Livet som bliver saa besværligt saa modbydeligt naar man skal stride alene og være fremmet, og alene denne Grund vilde opfordre mig om der ikke var 100 Andre til at vende tilbage i en renere Atmosphære som det dog Gud være lovet! endnu er hos os. Alligevel vil jeg ikke sige at jeg angrer paa det hele. Til det sidste vil jeg paastaae [5] at Reisen i sin Idee har været rigtig, og ligesom af en høiere Styrelse dicteret. Dennen40 er Trang til at flye de Steder hvor den bittreste Skjebne rammer os, hvor vi have seet alle vore jordiske Forhaabninger knuses med et Slag – den er naturlig for baade for Mand og Qvinde; selv Dyrene skye instinktmæssig et Sted hvor de have lidt en stor Skræk eller Smerte. Men en Mand har andre Betingelser for at søge disse nye Indtryk der skal virke adspredende paa Sindet, end vi, Han kan fri og frank opsøge dem og vælge de bedste. Vi sidde der lænket af 1000 Hensyn og Baand, og slæber man nu ovenikjøbet Huusholdningens Byrder med saa bliver hele Udbyttet af Reisen d maaskee den, at man gjennem Tilstande som er værre, lidelsesfuldere end dem man forlod lærer at vurdere en Taaleligere ligemeget! Hjælper det, vil jeg ikke knurre enten Kuren er bitter eller sød. Skulde jeg nu med den Erfaring jeg har vundet sige noget om Planen af Reisen forsaavidt det stod til mig at udføre den, da vilde jeg nok tro at det havde været rettest om jeg havde holdt Vinteren ud hjemme og i Sommer gjort en mindre Tour herned men uden at slæbe Tøi og huuslige Pligter med. Dog hvem siger det var det Rette? Det Rette er vel det som er skeet, og styrkede man sig ikke i Troen paa en saadan høiere Styrelse selv ‹i› det Onde, saa holdt man ikke ud hvad jeg har døiet i Vinter.

Kjere Johan! Skal jeg da komme tilbage? Ønske I det, vil det være Eder kjert, ikke alene for Børnenes Skyld men ogsaa lidt for min egen? O kunde [6] tro dette, at I alle med Kjerlighed vilde modtage den Hjemvendenden41 – den Hjemløse – – – vilde holde lidt af mig, saadan som jeg nu engang er, for hans Skyld som gjorde det – – naar jeg vidste dette, naar jeg torde slutte af den Længsel hvormed jeg under denne Skilsmisse har følt mig hendraget til hans Slægt, til Dem Johan, til Hanne,k131 til Sophiek132 – alle Børnene,k133 til Carl,k134 saa vilde jeg tænke trøstig og beroliget paa at vende tilbage – – – med Glæde tør jeg ikke sige thi glad troer jeg aldrig jeg kan blive mere i Verden – –

Den 24de Der ligger nogle Dage imellem dette Brevs Begyndelse. Veiret har virkelig forbedret sig og antaget en mere sommerligt Anstrøg. maaskee af den Grun[d] føler jeg mig meer styrket i de 2 sidste Dage Ok135 og jeg have det nok saa godt sammen uagtet det intimere Forhold – som kanskee er mere sjeldent end det just er almindeligt blandt Sødskende – mangler, saa er der nok af Livets ydre Phænomener vi kan dele. Vi spadsere sammen, gaae hen paa Udstilling‹en› sammen og – kort. Den nye Kone har i hele 8 Dage viist en vedvarende Fortreffelighed, som næsten vækker det Haab at den vil vedvare.

Ude er jeg egentlig lidt, men tænker bestandig paa at gjøre nogle intresante Bekjendtskaber der endnu restere.k136 Thora Hansteenk137 er hernede og denne det volder mig sand Glæde, jeg er paa det Venligste opfordret til at besøge Tanten, Fru Frederiksen,k138 der skal være en meget elskværdig Kone. Her vil, tænker jeg komme jevnlig Fr Norske herned, og da er det altid en Behagelighed at kunne modtage [7] dem i disse store smukke Værelser. De skulde see vor Salon Johan, den er virkelig pompøs, uagtet jeg har blot hængt Gardiner op og sadt mine forgyldte Lænestole derind. men det er af disse Sale der smykke sig selv, medens de Værelser jeg beboede i i Vinter vare af en saa uforbederlig plebeisk Natur at man kunde meublere dem hvordan man vilde, saa bleve de schofle. Kjender De ingen Norske der reiser ned? Jomfruen ovenpaa har en Række smukke Værelser ov som hun vil leie ud til Reisende, der tillige kunde faae alting i Huset. Hun bad mig høre efter om nogen Norske skulde ønske saadanne. Hele Logiet ligger jo yderst beqvemt i den bedste Deel af Byen. Skulde De have treffe nogen Familie der agtede sig herned, vil De da nævne dette [kj]ere Johan? Hyggeligst var det for os, om det var [n]ogen vi kjendte. Tænker ikke Fru Stenersenk139 ‹a›t gjøre nogen Tour?

Nogen bestemt Tid for min Hjemre[ise] kan jeg endnu ikke opgive. Skulde jeg m‹o›d For[modning] en roligere og behageligere Tid indtreffe end den jeg har oplevet, saa synes jeg nok det var haardt at bryde op uden at nogen Nødvendighed er for Haanden, at det maae skee inden Høsten anseer jeg nu for vist. Om ingen andre Grunde var, er der tvenden42 der gjør det nødvendigt – Emil,k140 og Udgivelsen af C-s Skrifter. Til Tantek141 skrev jeg for ikke længe siden og haaber snart at høre fra hende Men selv om de Folk ere af deres Godhed og fordi de holdt af den lille Gut, gjerne beholdt ham, hvor længe det skal være, kan jeg dog ikke tillade det, og tage ham herned er en aldeles utænkelig Ting.

Lev nu vel kjere Johan. Gud være med Eder alle! Lad mig snart høre lidt fra Eder. Hils Hanne 1000 Gange. Kunde ikke I begge gjøre en Tour herned?

Camilla.

[8]

__________

Adressetekst:

S. T. Expeditionssecretair J. Collett Adresse Slotsparken Christiania

24. mai [1853]. Brev til Carl Emil Collett

Brevs. 5

k142

Den 24de Mai

Kjere Carl!

Det er ikke for at gjentage for Dem hvad jeg allerede tilstrækkelig har forsøgt at forklare i Breve til Johan;k143 min uovervindelige Afskye for at benytte W-sk144 Hjælp ved Udgivelsen af Papirerne. Det vilde desuden slet ikke nytte, ligesaalidt som jeg et Øieblik har drømt om at kunne overbevise Johan om bemeldte Afskyes Gyldighed og Ret til at træde op. Dens Grunde ere saa stærkt individuelle, at man ikke billig kan fordre at Andre skulle fatte dem, det høieste man tør vente er at de respecteres. Til Dem vilde jeg nu blot sige, at det har gjort mig ondt at jeg har modsat mig et Ønske af Dem og Johan. og saa forsikre Dem om hvor beredvillig jeg ellers i alle Ting vil være. Dernæst vil jeg takke Dem for den Venlighed at De [2] skrevk145 hvilket jo viser at De ogsaa har en lille Tanke tilovers for mig.

I Formiddag var Oscar (Broder)k146 og jeg hos Tegner, og saae Portraittet,k147 der nu skulde være færdigt. Jeg var der engang tidligere og gav ham da nogle Vink om C-sk148 Carakteer og Udtrykket, som i Gørbizsk149 synes mig er vildledende for den ikke har kjendt,n43 det var ogsaa bleven meget bedre, dog havde det endnu noget fremmet, et vist selvbehageligt, velnæret Træk om Munden der ikke lignede. Efter vor Opgave Anviisning rettede han det meget heldigt, og inden vi gik var Liigheden traadt meget mærkeligere frem. Vi synes endog det er bedre end Maleriet og det er dog alt hvad man kan forlange af en Kunstner der aldrig har seet Originalen, At træffe den rigtige Liighed beroer jo næsten paa et Lykketræf. Hans Venner ville vist finde det godt. om hans Sødskende ogsaa ville det, er jo en vanskeligere Sag. Den første Daguerrotypk150 er dog den Allerbedste efter min Tanke. Det vil meget snart kunne blive opsendt. Der tages 100 Exemplarer deraf.

Og alle disse 100 Exemplarer ere udentvivl bestemte til at sættes i Glas og Ramme og hænges paa Væggen? Og hvor man kommer i sine Venners Stue vil der hænge et saadant Portrait der siger: her er jeg, den Du søger men aldrig [3] finder mere. Her i denne Stue var jeg Sjelen i den lille Kreds, inden jeg kom var der dødt og tomt. Nu have I dette istæden,» O ja det er bedrøveligt og jeg er vred paa mig selv at jeg ikke kan finde det Trøstende og Vederqvægende deri som andre Mennesker. Et godt Portrait af en elsket Afdød er en dyrebar Ting, men efter min Følelse maae det gjemmes, og er det et Malerie vilde jeg aldrig hænge det utilsløret op i min Dagligstue for at have det uafladeligt for Øie i Dagens alle Dagens Momenter, de ligegyldige som de bedre, tilsidst maatte Indtrykket sløves. Et saadant skal man beskue i Stemninger der passer dertil. ligesom man i slige opsøger Breve og læser, eller holder sin Andagt. Jeg kan overhovedet ikke godt taale noget der minder mig om den Elskedes legemlige Tilværelse; Haarlokker, Klæder etc, ere blot til for at oprippe Smerten uden i mindste Maade at opløfte den. Jeg afskyer Kirkegaarde, og stod det til mig vilde jeg aldrig komme der førend man lagde mig ved hans Side. Lykkelige kalder jeg dem, der finde en from Tilfredsstillelse i at besøge Gravene, jeg kan det ikke; ligesiden jeg var Barn mindes jeg den beklemmende Følelse der overfaldt mig ved at gaae over Kirkegaarden paa E.k151 dengang da jeg endnu ingen havde at søge der. Ogsaa i dette Stykke var han og jeg af ens Anskuelse, og mærkelig nok udtalte vi os derom sidste Gang vi gik sammen paa Kirkegaarden, og vi begge blege og angrebne gik derfra.

Peter Jonas Collett

Litografi etter maleri 1849 av Johan Gørbitz, I.W. Tegner & Kittendorffs lith. Inst.

Eier: Nasjonalbiblioteket, blds_09442b

Kjere Carl tilgiv mig at jeg [4] paanøder Dem nogle af mine Anskuelser der i mildeste Tilfælde ikke intreserer Dem, mueligens mishager Dem. De faldt sig næsten mod min Villie i Pennen og saa var det for seent at holde inde. –

25de Børnenek152 ere raske og trives saa godt at jeg ordentlig begynder at frygte for hvordan det vil gaae naar de skal hjem. De have 2 Gange været med i Theatret (det kongelige) I Loger kan man undertiden tage Børn frit med. I Længden vilde de dog ikke have godt af slige Fornøielser. Den Maade man opdrager Børn paa her finder jeg fatal, de skal ligefra Buxekjolen gjøres deelagtig i alle de Voxnes Adspredelser og Nydelser, men saa ere de ogsaa allerede gamle i den Alder hvor vore først begynde at blive røde i Kammen. Det er mærkværdig hvor lidt norske Børn passe sammen med disse hernede. Da Opdragelsen som sagt gaaer ud paa tidlig at lære dem at føle sin egen Vigtighed, hvormed disse smaae Knægte gjensidig imponere hinanden, og vore Gutter derimod slet ikke have noget Begreb om denne Vigtighed saa er det ikke saa frit ‹a›tn44 de blive lidt overseete, og hvor Leilighed gives passende hovmestereret.k153 Jeg sad saaledes inde i et Værelse, og hørte en yderst latterlig Examen som Halkjers yngste Drengek154 anstillede med mine Mine. Jeg veed ikke hvad jeg skal sige om Skolen, det gaaer meget gemytligt til der Nevek155 er en snild og fvist [5] en flink Mand men jeg troer dog vor norske Skole har mere Klem. Med Lectierne tage de det overmaade let. I Theatret har jeg været flere Gange naar Fru Heibergk156 har spillet, og vilde være der endnu oftere naar jeg havde Raad dertil. Jeg tilstaaer maae bekjende mig til dem paa hvem hun gjør det mægtigste Indtryk. Her har hun et stort Parti mod sig. Hun er vist for stærk for mægtig for de unge danske Naturer, af den Grund troer jeg vi Norske langt lettere og dybere lader os gribe af hende, og forstaae hende bedre, end hendes egne Landsmænd. Jeg sagde hende engang at hun havde sit bedste Publicum i Norge. Hun er fuldkommen ligesaa mærkelig udenfor Scenen. Der er et besynderligt Tryllerie over det Menneske. og de fire Aftener jeg har tilbragt ganske alene i fortrolig Samtale med hende regner jeg for en Skat. Fru G.k157 er aldeles sløv og affældig. Ja, Fru H. kan rigtignok sige naar hun engang lægger sig til at døe at hun har opfyldt sin Sendelse. Hvor vidunderlig har hendes Skjæbne fredet om den og vogtet den for alt forstyrrende. Ingen tyngende huuslige Pligter, ingen Børneomsorg! Selv hendes Ægteskab hvor vidunderlig tjener det ikke hendes Kunst! Alting er offret paa dens paa Aandens Udvikling, medens den Ømhed og Lidenskab som antages er gjemt i ethvert qvindeligt Bryst ikke antages at have havt et stærkere Afløb i denne Forening end at den endnu er tilstæde paa Grunden, saa den netop passende kan gjennemtrænge hendes Roller. [6] Der er bryder i enkelte af hendes Præstationer noget længselfuldt melankolsk frem der ellers ikke syn‹e›s at være hendes Art. Det er underlig at ingen har kunnet sigte hende for nogen Inklination,k158 medens hun selv, for at bruge et kjøbenhavnsk Udtryk har «slidt en Række af Skuespillere op.» W.k159 er kjedelig, han er kold, hans Skjønhed gjør et kjedeligt Indtryk. Naturligviis er alle Kjøbenhavn‹ere› og endnu mere -inderne forgabet i ham.

Jeg skriver dette i en rasende Fart da Dampbaaden om en halv Time skal gaae. Undskyld det Utydelige. 1000 Hilsener til Sophie og Stenstrup.k160 Hver Søndag tænker jeg nu ere de vist samlede hos Stenstrup og jeg seer ham i Tankerne sidde til for Bordenden og skjære Stegen for. Hils ogsaa Robert,k161 det havde været min bestemte Hensigt at skrive ham til dennegang, men det faaer dog blive til næste

Deres C.

Camilla Collett

__________

Adressetekst:

Til Carl.

28. juni [1853]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k162

Kjøbenhavn den 28de Juni

Du maae ikke bedømme din Mamas Sindelag efter Brevskrivningen kjere Robert. nei, det maae Du engang for alle love mig, love mig at tro at jeg holder lige meget af min Gut om der end gaaer nogen Tid hen inden han faaer Svar paa sine Breve. Det er Sandt, det er Synd at jeg ikke har besvaret 2 af dine smaae venlige Brevek163 der nok fortjente at besvares. saa net var Skriften, og saa godt vare de i det Hele sammensatte. Meget indholdsrige vare de just ikke, men det kommer nok med Tiden, naar du faaer flere Ideer, mere Sands for at ordne dem rigtig det vil sige: tage det bedste som Du troer kan være værdt at fortælle, og forkaste alt hvad der er uvigtigt. Men det kommer med Tiden. Endnu er Mama glad i alt hvad Du skriver naar Du fortæller at Du er rask og [2] munter og at det gaaer Dig godt paa Skolen,k164 hvordan Du morer Dig, om dine smaae Cousiner,k165 om Stenstrups Børn.k166

Alfk167 og Oscark168 leve vel og gaae i Skole dog nu faae de snart Ferier. De bade sig næsten hver Dag i Søen, tilligemed den hele Skole, de lære ogsaa at svømme. De ere ikke meget for at skrive, men vel for at klakkek169 ud Papirer. Alf begynder altid paa et Brev til Dig, der lover at blive meget indholdsrigt, men det kommer ikke videre end til Begyndelsen. Lille Alette,k170 der er paa Moss hos sin Oldemoder,k171 skriver de nydeligste Breve til sin Fader. Gud veed hvor hun har lært det, da jeg troede ikke hun kunde tale rigtig engang. Alf vilde blandt andet fortalt Dig at han været tvenden45 Gange i Tivoli og seet alle de Herligheder der findes. Der er blandt andet et Buur saa stort som et lille Lysthuus fuldt af bare Abekatte der klattre op og ned af Stænger og gjøre de løierligste Grimasser. Ligeledes et Buur med store brogede Pappegøier. Onkel Jonask172 trakterede dem med Is og Kage og han har idag foræret [3] dem 3 Billeder hver, nemlig Portraitter af Chr VIII,k173 Fred. VI,k174 Torben Oxe,k175 Struenseek176 Chr II,k177 Chr. IV,k178 hvilke Personager Du vist allerede kjender godt da Du allerede har været et heelt Aar Elev paa Latinskolen. Paa Torsdag skal de være med ud til Heibergs,k179 der boe tæt ved Dyrehaven paa en Skrænt hvorfra man har Udsigt over Søen hen til Sverrige. Der er en Kikkert der, hvori man kan see Folk gaae paa Gaden i Malmøe og hvor mange Kl er i Taarnet derovre. Der falder af og til en Fornøielse af for dem, men saa have de ikke som Du den deilige Slotspark at spadsere i og lege i, den meste Tid af Dagen sidde de inde i Værelserne. Det er ellers snille flinke Gutter, de yde mig allerede mangen Hjælp, som der Hjemme ikke var Tale om da jeg der havde Hjælp nok. Alle som see dem synes godt om dem, og tro at jeg vil faae megen Glæde af dem. Jeg vil tro dette om alle mine Gutter, ogsaa om Robert, som var den første Papak180 holdt paa sine Arme og som han troede bedst om og ventede meest af af alle sine Børn. Han maae blive en brav Gut det er ikke mueligt andet. See paa Papas Portrait, og tænk om det er mueligt at blive andet end en brav [4] Gut. Adieu min Robert skriv mig snart et langt Brev til. Jeg skrev for længere Tid siden 2 Breve et til Onkel Johank181 og et til Onkel Carl,k182 spørg om de have faaet dem rigtig

Hils Alle Tante Hannek183 og Tante Sophiek184 allerførst.

Din Moder

__________

Adressetekst:

Til Robert Collett.

7. august 1853. Brev til Sophie Steenstrup

Brevs. 5

k185

Den 7de August 1853

Kjere, gode, Sophie! I disse ængstelige Tider vil det glæde Dig og Dine at høre at Børnenek186 og jeg ere ved god Helbred, ja vi have ikke engang sporet noget af det Ildebefindendek187 der mere eller mindre griber næsten enhver, entenn46 nu dette kan ligge i Luftens særegne Beskaffenhed denne eller Frygten kan volde denne almindelige Upasselighed, ved jeg ikke. Frygt har jeg ikke et Øieblik følt; for mit eget Vedkommende er jeg ikke meget bange for Døden, og jeg har ligesom den Forvisning at Gud vil holde sin Haand over de Smaae, og føre dem sunde og raske tilbage. Da Oscar (Broder)k188 reiste, den 20de flyttede jeg herud til Taarbæk, (norsk Miil fra Kjøbenhavn) her er Luften reen og sund. Nu boer jeg paa selve Klampenborg i en af de smaae Cottager der ligge inde i Skoven, og som om Sommeren leies ud til Folk, der behøve ikke netop at være Badegjæster Jeg har kuns et lille Værelse paa Qvisten, men i Tider som disse er det et Held at faae opdrevet et nok saa lidet Hul at boe i ude paa Landet, især i denne Egn. Alt hvad der kan, er flygtet fra Kjøbh. Dette maatte jeg enda ligge og lure paa i 12 Dage som vi tilbragte i et Værelse nede i Landsbyen, et Værelse hvis det forresten kan kaldes saa mer hvis Beskrivelse jeg afholder mig fra, da Du dog alligevel vilde tro den overdreven. Jeg kjender intet hjemme i vort Omraade, thi paa Grønlandk189 og i Fjerdingenk190 er jeg ikke tilstrækkelig orienteret, der kan tjene til Maalestok for dette Rum der i disse 12 Dage har tjent mig og Børnene til Sovekammer Spisestue Forraadskammer og Salon paa engang. Her oppe er det virkelig bedre. Værelset er næsten 5 Al paa den ene og 7 paa den anden og jeg lyver ikke ved at sige at det er høiere end nogen Kahyt. Opvartningen er saa godt som ingen. Den eneste Pige gjør Opvartning i flere af disse Smaahuse saa hun er aldrig tilstæde. Men hun er dog snild og venlig og vil gjerne hjælpe os naar hun kan, Du kan tro kjere Sophie det er en Menage som er lidt anderledes end den jeg er vant til, Min Morgen begynder med at børste Sko og Klæder til Børnene, klæde dem paa, saa hente Brød hos Bageren, koge Thevand ved en lille Spiritusindretning, dække Bordet og røddek191 op – det er i Grunden en ganske nyttig Exercie om den ikke altid er behagelig. Man lærer hvor liden et Menneske kan gjøre sig naar han maae ligesom Kjæmpeaanden i Eventyret om Fiskeren,k192 der kunde krybe indn47 det lille Skrin. Magenn48 – vilde finde det meget, meget trangt. [2] Men udenfor er der deiligt og det hjælper godt. Den hele Park med sine Blomsterpartier og herlige, herlige Træer er som et eneste uhyre lysegrønt Telt, hvori der sværme nogle brogede Sommerfugle omkring. Nedenfor ligger Sundet med sine mange Seilere. og ligetil Parken støder Dyrehaven, der byder dem der elske en større Ensomhed, uforstyrrede Spadseregange. Her gaaer jeg ofte med Børnene. De have det herligt herude, i Nærheden have de nogle snille Børnk193 at lege med, Præsten Kolthoffs,k194 som de ofte besøge. Det er dog stille og fredeligt dette Liv, uagtet saa ensomt, der er mange Dage jeg ikke seer ikke taler med et Menneske uagtet her vrimler af Folk omkring m‹…›, men du veed jeg har ikke let for at slutte Bekjendtskaber. Af og til kommer Thora Hansteenk195 op til mig og vi spadserer sammen eller jeg besøger hende hos Tanten Fru Frederiksen.k196 Ogsaa Heibergsk197 ligge herude og det er altid en Oplivelse at være hos dem. Igaar Aftes var jeg der, fru H. var saa venlig at give mig en stor Kurv med Blomster som en Dame netop forærte hende. Ogsaa Heiberg er meget livlig og underholdende og i høi Grad artig og forekommende, jeg har ikke mærket noget til det som Folk har sagt om ham. En Glæde er det for mig at høre dem begge tale om Børnene som de rose meget i Modsætning til de danske, og hvad Etatsraadenk198 igaar sagde om den danske Børneopdragelse er som talt ud af min Sjel.

Herude er det min Agt at blive nogle Uger og saa – kjere Sophie, pakke sammen og i Guds Navn drage hje‹m› Inden Midten af Sep. haaber jeg vi sees. Saa maae det være. Jeg føler der er Pligter som kalder mig, Pligter jeg ikke kan eller tør afvise. Jeg maae samle Børnene om mig og begynde et stille arbeidsomt Liv. Noget har dette Ophold altid lært mig at finde mig i, bedre at taale adskilligt. Om det forslaaer, om jeg ogsaa har lært at kunne leve uden ham det ved jeg ikke. Bittrere end det jeg har gjennemgaaet i det sidste Aar kan dog Livet ikke blive, jeg kan ty til Eder, og jeg vil ty til Dig Sophie i de bangeste Timer. til Dig hans kjereste Søster –. Hvem kunde bedre forstaae hvad jeg lider end Du?

Emilk199 maae tages tilbage, men jeg har skrevet Tantek200 til at det vil blive vanskelig for mig at tage imod ham førend jeg faaer lavet Reden til Vinteren istand. Det bliver altsaa ikke strax jeg kommer. Jeg tænkte mig det uundgaaelig at maatte flytte tilbage til Kjøbenh. og at Opholdet der vilde blive en 14 Dage, 3 Uger omt. Men nu har jeg lagt en bedre Plan, der vil spare mig baade Penge, Tid og Møie haaber jeg. Jeg reiser blot ind paa et Par Dage og pakker Meublerne ind der ‹endnu› staae i mit forrige Logie i Dronningens Tvergade, medens jeg lader Børnene her under velvillig Opsigt. Halkjerk201 tager da vare paa mine Sager og sender dem naar engang Dampfarten begynder at gaae igjen fra Stedet. Selv gaaer jeg da herfra naar jeg har hvilet lidt ud til Helsingør, (det er et godt Stykke paa Veien) [3] og fra Helsingør ombord. Derved bliver jeg ikke afhængig af Dampbaadens Afgang fra Kjøbenhavn, det torde drage længe ud, da Byen vist skal luftes en god Stund efter at Cholera er ophørt. Det Tøi jeg har herude, vil netop forslaae til et foreløpigt Ophold hjemme da det indeholder de nærmeste af alleslags Nødvendighedsartikler ligetil Thetøi etc. og skulde jeg mangle en enkelt Ting vil vist Du eller en anden velvillig Sjel laane mig det saalænge, til Spørg Stenstrupk202 om det skulde være fordeelagtigeren49 at sende Sagerne med en Skipper. Ligeledes ønskede jeg gjerne at vide om der vil blive noget Anstød ved Tolden, om man virkelig maae betale Told af brugte Sager. Med hensyn til Logie da skriver jeg til Oscark203 og hører om jeg ikke kan faae et Par Værelser strax i hans Gaard. For Vinteren er der desværre liden Udsigt, til at faae noget der, da den Deel h[v]ortil Kjøkkenet hører, er leiet ud til en svensk Familie, imidlertid har han lovet mig at gjøre det mueligste. og jeg vil endnu tale nærmere med ham derom, da jeg kuns saa løseligt berørte det, det var mig imod at tale derom da han var her. En Opsigelse af Svenske‹rne› var det korteste simpleste, og jeg maae sige under Omstændighederne som disse ikke ubilligt.k204 Den røde Stue vil O. alligevel beholde til sig selv, saa Vilkaarene ikke blive saa meget at misunde. – Ak Sophie nu at skulle regne det til et Gode at faae et Ly i dette Huus! En Trøst er det at C.k205 aldrig kom der, thi da vilde Erindringen blive endnu smerteligere. Men Nødvendigheden spørger lidet om de ømme Følelser. Saasnart jeg faaer Oscars Svar skriver jeg paanyt til en af Eder. Og saa kommer jeg da tilbage! og hvorvel dette synes traurigt og har Udseendet af en Falliterklæring er det i Grunden dog ikke saa. Jeg reiser dog tilbage med en sandere Freidighed end med den jeg begyndte Reisen, et Bevis for at dog noget er vundet derved. At jeg i materiel Henseende har tabt nogetn50 kommen lidt tilbage og er kommet lidt tilbage skal og maae ikke gjelde noge‹t› her. jeg har græmmet mig nok over det, og nu faa[er] det ogsaa være. Med Guds Hjelp kommer jeg vel i Ligevægt igjen. Hvad der er vist, er at jeg glæder mig inderlig til at see Eder kjære igjen. Gid jeg kunde tro det samme og at I ville indrømme mig den samme Plads igjen som ellers.

En lille Bøn har jeg til Dig kjere Sophie om Du vilde bevise mig den Villighed at sylte lidt til mig, hvortil Du af Bryniek206 vil erholde de fornødne Penge. Det bør ikke overstige 6–7 [Ort]. Mine Fornødenheder ere ikke nu saa store. Et lille Glas Agurker, en Krukke Stikkelsbær med simpelt Sukker, og lidt stiv Ribssaft. I Vinter havde jeg jo intet. Det danske Kjøkken maae ikke maale sig med vort. Alt hos os er bedre, bedre tillavet, mere Variation i det Hele. Vort deilige Vildt og ‹Fisk› have de ikke. Og dermed Adieu. med Glæde siger jeg vi sees snart. Gutterne hilse, og jeg beder Dig ikke glemme nogen f‹ra› mig hvoraf naturligviis Ste‹ns›trup staaer først.

Din Camilla.

Det allervigtigste bliver jo at faae en Pige. Skulde Du kjende nogen der passede sig for mig saa vil jeg bede Dig have det i Tankerne.

Min gamle Tante Looftk207 hernede, døde i Onsdags. ‹…› Sørgedragt paa nyt! Dog vil jeg gjøre det saa kort som mueligt.

[4]

__________

Adressetekst:

Fru Sophie Stenstrup Lillefoss ved Christiania

12. august [1853]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k208

Oscar Wergeland

Fotograf Wilh. Cappelen, 1864-68

Eier: Nasjonalbiblioteket, blds_02683

Klampenborg pr Kjøbenhavn 12te Aug.

Kjere Oscar. Pengene og hvad der endnu er bedre, den Efterretning at Du befinder Dig i god Behold i Berlin uden Mindelser af Cholera, er kommen mig rigtig i Hænde. Mere end en har troet at være sikkret ved at tage fra Kjøbenhavn, men har taget Sygdommen med sig. At der vilde komme lidt Qvaklk209 med de Penge vidste jeg forud, og Du maae selv vist have havt en Anelse derom da Du sendte den i fremmed Mynt. Et saadant Brev skulde først søge mig i Kjøbenhavn, saa skal det sendes herud, saa tilbage til H.k210 og bryde ham med at vexles og saa herud igjen; hver saadan Forsending koster om det er nok saa lidet Pengebrev, omt. 1 [Ort] – saaledes gik det dog ikke, men næsten lidt værre. Da de ikke vare komne Mandag og jeg Tirsdag skulde betale paa ‹Kram›,k211 reiste jeg ind til Byen for at laane igjen af Halkjer. Netop som jeg var færdig med nogle Ærinder mødte jeg ham i Porten med Dit Brev i Haanden. Glad blev jeg! jeg aner intet og lader Halkjer gaae til sin Løkke. Men da jeg saae hvad det var, løb jeg strax til en Wexelleer; men han vilde ikke give mig saameget – til en Anden og Tredie de havde lukket allerede! Der st‹od› jeg med mine prussiske Courantsedler, og ‹vor› ‹Stine› Christine med sit Gribbephysiognomie, der havde fulgt mig som en Ravn efter Bytte. Hun skulde have 15 [Ort] for Vadsk – og flere andre Udbetalinger – maatte jeg lade være. Pengene bleve da stillede Halk., til Vexling og jeg var saa heldig at faae dem efter et Par Dage herud. 15 [Skilling] gik bort, og ‹…›t 1 [Ort] i Porto, hvorpaa jeg dog aldeles ikke regner noget, da Summen allerede før er rundelig beregnet.

Gamle Tante Looftk212 døde forrige Torsdag, stille og rolig. Heinrichk213 har formodentlig ikke vidst din Adresse, ellers vilde han have meldt Dig det. Mandag da jeg var hiin Tour inde saae jeg ind til hende og fandt hende total forandret, det var med Nød hun kjendte mig, – men jeg var glad jeg havde viist hende denne sidste lille Opmærksomhed.

Siden forrige Tirsdag 8 Dage boer jeg heroppe paa Klampenborg, hvor jeg ogsaa kun har et lille bitte Værelse oppe under Taget. Men trods dette og at jeg i et og Alt maae hjelpe mig selv, da her saagodt som ingen Opvartning er, trives jeg dog meget godt. Min Morgen begynder med at børste Skoe og Klæder til Børnene deels til at meddele praktisk Underviisning i disse Fag, derpaa klæde vi os paa hente Brød hos Bageren, koge Vand paa en lille Spiritusindretning og spise saa Frokost, Middag faae vi hos en Spiseværtinde der dog kun har en simpel Beværtning meest for Tjenestefolk, de øvrige Restaurationer ere for dyre for os. For dette lille Værelse tilligemed Opvartning der bestaaer i at Pigen gjør reent og reder Senge, betaler jeg 5 Rsd 5 [Ort] 5 [Skilling] ugentlig, det gjør i Løbet af en Maaned omtr. 24 Rigsdaler eller 12 Daler norsk. Meublementet er meer end simpelt. Men [2] udenfor holder den herlige Natur os skadesløs for alle Ubeqvemmelighed‹er› inde. Dette Klampenborg er virkelig en velsignet Plet, In‹d› I disse lune grønne Haller veed man ikke hverken af Vind, Solhede eller noget af det der besværer En om Sommeren, den hele Park med sine Blomsterpartier og herlige Græsplæner ligner et eneste stort lysegrønt Telt udenfor ligger da Dyrehaven, hvor man mere ugenert h kan spadsere, Jeg boer i en af Cottagerne (Litrk214 C) der ligge saa yndig inde mellem Træerne. Her nyder jeg i Sandhed de første rolige og gode Dage siden jeg kom herned. Ensomt har jeg det, jeg kjender ikke et af alle disse Mennesker og har ikke Lyst dertil heller. Af og til besøger jeg Heibergs,k215 eller Thora Hansteenk216 og hendes Tante.k217 Kjøbenh med sin ‹tonende› Larm, sin Vognrassel, sine Rendekjerlinger, sit traurige ‹Øde› ligger som en fæl Drøm bag mig. Min Plan er nu fattet, jeg tager aldeles ikke mere derind, jeg vil gaae herfra directe til Helsingør og derfra – ombord, naar jeg først har hvilet mig ud et Par Uger herude. Dette vil blive omt. henimod Midten af Sep. Ved dette Arrangement sparer jeg baade Tid Møie og Penge. Da jeg dog har fast besluttet at tage hjem i Høst, vilde det blive besværligt atter at fæste Bo derinde, drage Børnene derind. Jeg undgaa‹e› Qvarantaine, og bliver ikke afhængig af Dampbaadens Fart paa Kjøbenhavn der endnu torde drage længe ud. Kun maae jeg ind til Byen et Par Dage og pakke mine Sager sammen, som da Halkj. velvillig vil paatage sig at faae afsendt naar Dampb. engang begynder at gaae. Det Tøi jeg har herude, tager jeg med. Det forslaaer netop til et foreløbigt Ophold hjemme. Jeg vinder ved at komme tidligere hjem, at jeg selv kan see mig om efter Logie til Vinteren. Men nu var det at faae et Fodfæste og jeg vilde spørge Dig om der er et Par Værelser at faae i Din Gaard. Jeg skrev til Fru Stenstrupk218 at jeg maae afvente Svar fra Dig inden hun sætter sig i Activitet derfor, og dette Svar vil jeg bede Dig snarest mueligt sende mig. Med Hensyn til Vinteren da vil jeg bede Dig gjøre hvad der er mueligt i saa Henseende. Du skal ikke være bange for at faae mig til Leier, jeg troer ikke mange har været i den Grad pertentlig omhyggelig med Værelser som vi, ligefra Børnenek219 vare Smaae have vi dresseret dem til ikke at komme Væggene nær, eller gjøre Mærke nogetsteds, og Bryniek220 gav os ogsaa det Lov, at hans Værelser var efter 4 Aars Forløb vare som om der ikke havde boet nogen, medens de inden ½ Aar ved Eftermanden havde lidt den sørgeligste Molest.k221 Der hvor der er en Mand ryges altid, gjør han det ikke selv, saa gjør hans Gjæster det, og saa den slemme Vane at lægge sig med Hovedet ind mod Væggene, der da altid tage Mærke. Hvis Du ikke har noget bestemt imod at jeg skal leie boe der, hvilket vilde være besynderligt at antage, saa synes jeg nok Du burde indrømme mig Fortrinsret. Jeg vil give akkurat hvad de andre give, Du har at henvende Dig til Brynie. Det er ingensomhelst Indrømmelse jeg forlanger, kun at Du vil lade mig have Fortrinsret fremfor Fremmede. Mit høieste Ønske var at boe der sammen med Fru C.k222 jeg tør nok sige at din Leilighed da var i gode Hænder. Derved forbeholdt Du Dig ogsaa ved Din Hjemkomst en friere Adgang til Dine Værelser, og overhovedet en ugen‹…› større Ugenerthed i Din Gaard end ‹naar› de vare beboede af Fremmede. Jeg beder Dig tage under Overveielse hvorvidt det lader sig gjøre at sige de nuværende Leiere op; under Omstændigheder som disse vilde ingen finde det besynderligt. Men kan Du ikke gjøre det mueligt til Vinteren, saa vil jeg bede Dig meget overlade mig noget, et Par Værelser indtil da.

Den Tanke at jeg mueligens faaer skal drage ind i Værelser nede i Byen eller paa en Afkant af den langt fra mine Venner, og at jeg skal begynde et Liv der bliver rigt nok paa sørgelige Indtryk ogsaa i et trist Logie, nedslaaer mig i den Grad at jeg mangler Mod til at tænke paa det. Hos Brynie vilde jeg strax forsøgt, men ogsaa her vil Savnet blive for smerteligt. Der føler jeg kan jeg aldrig boe mere. Dit Svar ventes med det første. Flytter Du, da meld mig endelig Din Route og siden om mueligt Din Adresse. Indlagte Brev kom H. med det har faret omkring som du seer. Du fortryder vel ikke paa at jeg bruger det som Konvolut til denne lille Seddel, og lader det gaae som det kom

Din C.

8. november [1853]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k223

Christiania den 8de Nov.

Kjere Oscar. Dit Brevk224 fra Wien rigtig modtaget og jeg takker meget derfor. Det kom netop Dagen før jeg skulde flytte og det blev det endelige Lod i Vægten; gjorde at jeg heller vil bære alle Mangler ved nærværende Logie, fremfor at blive et Sted hvor man dog helst saae jeg var borte.

Dette til Din Beroligelse først. Jeg boer nu i Garver Schjanders Gaard Østre Gade 3die Etage, hvor jeg har 3 Værelser, hvoraf det ene ved Hjelp af en Kogeovn skal omdannes til Kjøkken. Forresten ikke et Skab eller, en Hylde eller Spor af Beqvemmelighed. Men Men Udsigten er deilig og det ligger i Hjertet faf den Smule Liv hos os, jeg kan lettere komme til mine Venner og da disse Krav overdøvede alle andre, tog jeg dette. Selv i Dit Huus, hvor smukt det er i sig selv, følte jeg næsten strax at mit Humeur ikke vilde strække til – allermindst paa den Side hvor jeg skulde Boet. Dertil kom alle de Ubeqvemmeligheder som Du tildeels selv har udhævet for mig. Mangel paa Indgang gjennem Børne- og Sovekammer – og at dele Kjøkken med Andre. Jeg saae mig næsten strax om efter et andet. Det har været mine Grunde – Dine hvorfor Du helst har ønsket, at jeg vilde søge et andet kan jeg kun betinget indrømme. Du gjør Dig nogle alt for overdrevne Forestillinger om den Vandalisme Børnenek225 vilde afstedkomme. Saa vel opdrættede afrettede i dette Stykke tør jeg sige de ere, at det ikke vilde falde nogen af dem ind at rive eller skjære i Vindueskarmene. Hvordan Laasene saa dyre‹…› skulde tage Skade ved at benyttes af smaae Hænder fremfor af store, veed jeg ikke. Men alt det er jo det samme nu, og Din Frygt er nok – min Frygt vilde være større for hvad disse Børn ikke gjorde end for hvad de gjorde mueligens kunde gjøre af Skade, thi enhver lille Brøstfældighed i Huset vilde paa denne Maade blive disse stakkels Gutter tilregnede.

Inden jeg forlader dette, Thema endnu et Punkt som maae forklares lidt – helst for aldrig mere at nævnes: Til Sophie Stenstrupk226 skrev jeg fra Klampenborg – da jeg af Bryniek227 var underrettet om at jeg kunde tage ind i Dit Huus – om hun vilde sørge for at der fandtes en Pige eller nogen til min Betjening. Da jeg kom den 9de September, fandt jeg kun Antonette, som Fru St. formodentlig, især [2] da der var ogsaa en halvvoxen Datter, havde fundet at ville afgive tilstrækkelig Hjelp dertil, især da hun nu engang p var pligtet til at skaffe nogen den Opvartning der følger med Logiet fex. Reengjøren og kogt Vand. Bemeldte Ant. maalte mig strax med Øine der spaaede mig lidet godt. Hvad skulde jeg gjøre! Tage en Pige ind fra Gaden! – og desuden var der saa fuldt i det Kjøkken, af Folk, at jeg maatte grue for at trække en Pige ind i det ‹Ka›‹…›. Jeg maatte da accommodere mig med hende, og jeg foresatte mig at vinde hende med den yderste Venlighed, hun skulde mærke, at jeg ingen andre Fordringer gjorde end enhver anden Logerende, og de smaae Tjenester der faldt forresten vilde jeg rigelig betale hende. En Tid gik det godt da hun mærkede at jeg fandt mig i alle Mangler. men da hun efterhaanden paa den groveste Maade forsømte os, gik ud om Aftenen uden at sætte ud hverken Lys, Brød eller Melk, og jeg paa den lempeligste Maade – ja desværre jeg maae sige – med en Ydmyghed der bedre kunde passet sig for En der modtog det som Gave ikke end som den der havde Ret dertil, ikke at nævne om denne var en nær Slægtning af den Mand hun tjente – – foreholdt hende det da kom efterhaanden hendes rette Ansigt frem. Jeg vil ikke spilde Tid med at detailleres, men det er sandt, alt hvad man kan døie af en vrangsindet, og ved andres ufortjente Godhed bleven kjephøi og uforskammet Qvinde, det har jeg døiet, og jeg maatte gjøre det stiltiende da jeg paa nu engang var afhængig af disse Folk. Jeg følte mig saa hjelpeløs, saa inderlig forladt og nedtrykt, at jeg intet kunde sætte imod, og for ikke aldeles at fordærve det med hende og berøve mig al Hjelp for Børnenes Skyld maatte jeg taale Alt. Hver anden Dag blev der gjort reent, og inde i Kjerulfsk228 Stue og i Gangene saa der saaledes ud at jeg aldrig har seet saa en saa et ansedtk229 Gulv. Der blev ikke lukket op for nogen der kom for at besøge mig, og Laurak230 der engang vilde ind fik et yderst impertinentk231 Svar. Undertiden fik jeg ikke kogt Vand op og maatte gaae uden Frokost. Da det blev koldt i Veiret, havde jeg i en god Time heldigt Øieblik formaaet hende til det Løfte, at lægge i lidt om Morgenen jeg sluttede aldrig nogen Accord om Prisen forud, men overlod til hende at forlange hvad hun vilde. Da hun virkelig ikke var overdreven i sine Fordringer, betaler jeg hende ofte mere end hun forlangte. (fordetmeste vare vi ude om Dagen) – og da jeg nødig ved den Nære Flytning vilde koste Transport paa saa lidet – dette holdt hun en Stund men tilsidst nægtede hun os det, saa at Børnene og jeg bogstavelig frøs blaae de sidste Dage. Fru Falsenk232 besørgede hun dog med Ved! og der var intet i Veien. Ja jeg kan rigtignok sige at jeg har været i Dit Huus! og jeg skal mindes den Medfart jeg har døiet der. Ærgerlig var den Uskjønsomhed ogsaa disse Folk viste mod Dig. De boede dog frit i Dit Huus og ingen lagde dem et Halmstraae i Veien, og dog lod det paa hende som om de viste Dig den største Gunst. Hun talte idelig om de Ubehageligheder hun havde havt der, da Manden Jacob, havde fra Begyndelsen været vred fordi hun var flyttet derind. Ved Efter slige Scener gik maatte jeg formodentlig [3] undgjelde. Egentlig grov blev hun aldrig mod mig ‹…› da min Høflighed altid holdt hende i Ave, men hun forsømte ingen Leilighed til at sige Børnene noget. Naar den stakkels Alf i Hoselæsten trippede ned for selv at hente Børste for at faae pudset Skoe, slængte hun den til ham med et E‹d›: «gaae med det forbandede Skidtet jeres!» eller: I ere da de ækleste Mennesker jeg har kjendt kan I ikke hente selv Brød som andre Folk! og denne Brødhenten betalte jeg dog ganske rundelig. Du vil falde lidt i Forundring over disse smaae Kjendsgjerninger, der lettere end meget andet vil vise lære Dig Bemeldtes rette Side at kjende. Og nu nok om det – at jeg har saalænge trættet Din og min Taalmodighed med dette Snaus, hvor 1000 vigtigere Ting ligge en paa Hjerte kommer af at jeg gjør det som Nødværge – hvis A. skulde vove nogensomhelst falsk Insinuation ‹hos› Dig.

Dog endnu et Ord: da jeg flyttede herop manglede jeg nogle simple Meubler, som jeg gav Tønsbergk233 i Kommission at kjøbe. Da disse imidlertid ikke strax kunde tilveiebringes og jeg saae mig i den yderste Forlegenhed laante jeg med Mariboesk234 Minde Dit Klædesskab, en gammel Vaskevandsstol 1 umalet Træbord og 2 do Stole (grønmalede). Tillige troede jeg at gjøre Dig en Tjeneste ved i Vinter at tage Blomsterne til mig og pleie dem. A. var allerede da flyttet. men efter nogen Tid kom hun herop hvor jeg nu boer, naturligvi‹i›s for at sige mig nogle Uartigheder. Jeg mægtede ikke at svare hende, thi Oscar var syg og jeg midt i det værste Flytningsbesvær men jeg synes det er for galt at denne Kone skal trænge ind og fornærme mig ogsaa her. Min største Forbrydelse var at jeg havde taget Blomsterne, thi dem havde ‹hun› lovet Fru Falsen lovet at tage sig af. Jeg vilde strax Hun skulde skrive til Dig og berette Dig det (!!) Nu vel ja, jeg har begaaet den Forbrydelse at laane disse Sager der øieblikkelig ved første Reklamation skal blive sendt tilbage, og jeg vilde selv strax skrevet derom –. Det er en mærkelig Hadefuldhed bemeldte A har for viist mig og den er des uforstaaeligere som jeg greb hver Leilighed til at vise mig galant mod hende Hun maatte jo strax mærke at jeg ingetn51 Skaar agtede at gjøre i hendes Myndighed, ja min Frygt for at komme denne for nær gik maaskee vel vidt. Hun maatte see min Ængstelighed for at noget skulde komme af Lave. 2 Mahognyborde der stode inde ombyttede jeg strax med 2 simple og jeg tillod mig ikke at røve en Blomst i Haven, men maatte jo rigtignok smile da hun med en latterlig Naadighed en Gang – dog kuns en Gang, forærte mig en afskyelig Qvast.. ja det var ret nogle leie, leie Folk, han suur og tvær at see til og den opløbne blegnæbbede Datter der aldrig saaes at gjøre noget, men som satte smed Vandkanden ind ad Døren til os som om vi vare Hunde, fordi hun følte sig for fornem til at bære den hen paa sit Sted var et værdigt Led i dette behagelige Kløverblad. Han troer jeg er en skikkelig Mand men som plages af den onde Kone. Jeg kan godt begribe hvordan hun ved en vis Dygtighed og fornemmelig ved Øientjenerie har smigret sig ind i Familien [4] og tilsidst bleven et Slags undværligtn52 Stykke, og at slige Poster ere saa fordeelagtige at man nok sørger for der at vende den glatte Side ud. men af Andre som jeg har seet lidt til hende udenom, vidste godt at der stak en Djævel i hende. Nu nok om Antonette ja mere end nok. Finder Du det Umagen værdt at skrive eller sige mig noget des angaaende da vil jeg blot bede Dig være forsigtig i Dine Ord. Jeg forlanger ingen Opreisning, men jeg vil blot bede Dig ikke føie et eneste Ord til den Uret jeg har lidt, thi Maalet er fuldt.

Stiftamtmandenk235 har jeg ikke seet. Han har ikke besøgt mig. Den Tanke at den slemme ‹G›.k236 kan nedsætte mig i hans Øine, og have bevirket denne Lunkenhed er ikke usandsynlig. At dette krænker mig kan Du begribe da jeg holder saa meget af Stift.

Nicolaik237 har jeg seet engang men han reiste strax til Stokh. igjen hvorfra han ventes igjen i næste Uge. Sophie seer skrækkelig daarlig ud, hun var bleven saa maver at jeg havde ondt for at kjende hende. Jeg kom til Byen i den værste Choleratid, og uagtet den ikke kunde have den voldsomme Carakter som i Kjøbenhavn, følte jeg dog Trykket ganske anderledes. Byen var som uddøed, i enhver Familie den ængsteligste Stemning. Fru Dankertsenk238 laae i næsten 8 Dage, og det var ganske sikkert Cholera, hver‹k› Morgen ventede jeg at høre at hun var død. Ved Siden af døde Fossums Børn.k239 De øvrige Offer af bekjendte Folk har du vel allerede hørt tale om. Oberstinde Sørensen,k240 Oberstlieutnant Heyerdahlk241 3 af Procurator Breders Børn,k242 Lieutnant Bøllingk243 do Fru Bølling (gamle)k244 lille Dr Preus,k245 Mad Waiz,k246 høre til de mærkeligere Dødsfald. Doctor Munster og Lector Strecker have mistet deres Koner i Barselseng.k247 Bliv kuns ude kjere Broder her ruger Tristheden, og tro mig at hvor ensomt og tungt det mangen Gang falder i Sværmen blandt de Fremmede, bør Du ikke for tidlig give efter for den Længsel at vende hjem. Familielivet er det eneste man har her, og har det faaet en Knæk, en dødelig Knæk saa har man intet, ingen Resourcher Om mig er der lidt at sige og det kan snart siges en saa dødelig ulægelig Tristhed og Modløshed har overfaldt mig siden min Hjemkomst, at jeg har blot, og søger blot Trøst i en Ting og det er at mit Liv maae blive kort. Det kan ikke blive langt og dog hvor langt! inden alle Traade ere overgnavede. De fleste af mine

Fru Colbank248 sidder ude i Kongshavn hvor hun vil blive Vinteren over. Det er som om hun var død og begraven. Flere af andre Bekjendte som jeg var vandt til at see ere borte Her er saa tomt og uddød. Hvor jeg gaaer sørgelige Minder –

Om dette Brev naaer Dig maae Gud vide, jeg sender det paa maa faa til Venedig. Skriv mig til naar Du kommer til Paris. saa skal jeg svare Dig. Dine Sager har jeg besørget hjembragt, og de ligge i den røde Stue. Ligeledes tog jeg de Portraitter af Sibbernk249 med, som Du lod ligge efter. til Haraldk250 har jeg intet hørt, Hermanak251 var i Byen, jeg saae hendes Navn i Avisen men hun var ikke heroppe. og nu nok af dette Brev der er lidet skikket til at glæde Dig.

Lev vel og tænk venligt paa Din Søster

Camilla.

Blomsterne har jeg sendt tilbage, men Fru Falsen lod til at ville finde sig besværet med saa mange. De ere meget friske og grønne. De gule smaae blomstre og en Rose havde mange Knupper. – Din Frygt for at jeg har forjaget Kjerulf har ingen Grund han vilde flytte fra jeg kom da han ikke kunde boe saa dyrt. Her er den rædsomste Dyrtid paa alle muelige Artikler i Byen.

[5]

Den 28de November.

Brevet har lagt længe da jeg syntes det er hensigtsløst at sende det til Venedig, hvor Du sandsynligviis var fløiten da. Men igaar var Stiftamtmanden her og var saa god at ville lægge det ind i sit. Smaaepigerne ere søde, Alettek252 er voxet betydelig og den lille var meget qvik og lader til at faae mere af Ragnhildsk253 livlige Natur.

Harald og Hermana ere her og i aften og ere raske. Her er ellers ingen Nyheder, undtagen det skulde være at Overlærer Müllerk254 er død.

Dine Værelser ere nok endnu ikke bortleiede, og det tør blive vanskelig nok. I Dit Sted vilde jeg ubetinget leie dem med samt den røde Stue til en Stortingsmand, thi Du kunde jo strax erholde hvad Fru Falsen har naar Du kom. Gud skee Lov at jeg flyttede da det altid vilde været mig en trykkende Tanke at Du nødig vilde have mig der. Endnu Dagen før stod jeg raadvild ved Vinduet, thi med Schjander stod jeg saa at jeg kunde tage det eller ikke ‹…› da kom Dit Brev og bestemte mig. og nu lev vel!

[6]

__________

Adressetekst:

Captain O: Wergeland

[Høsten 1854]. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k255

Fredag

Farvel kjere Johan, farvel kjere Hanne,k256 jeg maatte desværre betale min Uforsighedn53 med at gaae ud i Gaar, med en slem Nat og en ligedan Dag. jeg tør derfor ikke vove, hvad jeg saa inderlig gjerne havde villet, følge Robertk257 ned for at tage Afsked med Dem. Saa vil jeg gjøre det her, og ønske ‹Dere› Alt Godt i Deres nye Stilling.k258 Gid De begge maatte vinde den kjær! og at De Johan, fremfor Alt maatte vinde Kræfter og en Sundhed igjen, der allerede er bleven vigtig for saamange, og vist ikke mindst for Deres taknemlige hengivne

Camilla Collett.

Gid vi maatte gjensees – glade – tør vi Mennesker vel ikke sige, men uden nye Sorger.

[2]

__________

Adressetekst:

Amtmand Johan Collett.

[November 1854]. Brev til Betzy Kjerulf

Brevs. 5

k259

Igaar Aftes havde jeg saa gjerne spadseret med Dem. Der kommer Dage, hvor Rædselen over at være saan54 forladt, saa ene overfalder mig. Ikke i den hele vide Verden at eie et Menneske til hvis Bryst man har Ret til at hælde sig, og græde naar Trangen dertil bliver for stor! Saaledes har den hele Uge været. Jeg skulde dog ikke bragt denne Uro med mig. Vi skulde ikke talt om noget Ondt. Jeg vilde blot i Stilhed kvæget mig ved at gaa omkring med Dem, den smukke Aften – med Dem! med Dem! med et Menneske, som ved hvad det er at lide.

Men da jeg nu ikke kan gaa med [2] Dem, maa jeg tale med Dem.

Fru Kjerulf, De sagde et Ord sidst, et haardt Ord som De burde overladt til Andre. At jeg ikke havden55 været skikket til at være gift. Har jeg ikke det? Til Dem vil jeg ikke sige til Dem hvad jeg vilde sige til Mængden: Har jeg ikke været en saa trofast ivrig, ufortrøden Husmoder som Nogen?n56 Har jeg ikke hvert Fjerdingaar havt Optælling paa Tøiet, og sørget over en bortkommen Serviet som om det var et Stykke af min borgerlige Ære? har jeg ikke lappet, og stoppet og syet og kogt Knapper i, og ammet og pleiet Børn, og syltet og kogt, – Kort Alt hvori man i Almindelighed er vant til at se Ægteskabet? Men til Dem vil jeg sige, at jeg har været lidt mere endnu, noget ja mere for denne Mand end De tror, end [3] de Andre vide af., ja maaske mere end nogen Anden vilde været ham.

C.k260 var en i høi Grad egen og vragende Natur. Undertiden kunde han udbrede sig over de Damers Fortrin som dengang færdedes omkring os, han syntes selv grebet deraf, men inden han forsaa sig, havde hans Kritik saaledes opløst deres Væsen, at der næsten ikke blev Noget tilbage. Hvorledes han kunde optage mig stakkels, sorgfulde Væsen saa helt og holdent, hvorledes jeg kunde holde hans Kritik bunden til det Sidste, har forundret mig selv, maaske var det, fordi han saa, at jeg trængte saa til Ømhed og Overbærelse? Han maatte være saa meget for En, skulde han fyldestgjøre sig selv. Havde jeg været lykkelig og i en misundelsesn57 [4] Stilling, vilde jeg maaske mindre tilfredsstillet ham.

O Fru Kjerulf! Menneskene have været haarde mod mig. Man udpegede mig i Flokken, inden jeg kunde forstaa det og begribe Grunden dertil. Jeg var jo saa forknyt, at jeg torde neppe tale,n58 end sige begaa noget der kunde regnes til Opstand mod de gjeldende Love. Den største Uforsigtighed jeg har gjort mig skyldig in59, var, at jeg spadsereden60 i Maaneskin med min forlovede Brudgom, og at han fulgte mig hjem,n61 inden vi havde lagt denne Hemmelighed til Publikums ømme Hjerte. Hvorledes dette blev bedømt, ved De. Lille H-nk261 skreg den frygtelige Historie ud over hele Parkettet, og Mad Hoppen62k262 havde ikke glemt den paa Dødsleiet, [5] hvor Lidelsen forklarede hende til et Slags Helgen, og hvor Historien om min Spadseren i Maaneskin var nok saa virkningsfuldn63

Fru Betzy, vil De vide Grunden til detten64 denne Strenghed, denne uforsonlige Fordom hvormed jeg blev behandlet:

Man undten65 mig ikke rigtig dette Giftermaal det er Sagen –. Den stakkels Udpegede, der længesiden havde forskjertsetk263 den Berømmelse vi Damer stræbe efter som den høieste, den ikke at blive snakket om», af hvis drømmende Mine man kunde vente alt Galt og Forvirret, hvem man paa Mistanke om en Smule Vid eller Phantasie fradømte sund Menneskeforstand, var et saadant solid, fra alle Sider [6] vel assureret Ægteskab en aldeles ufortjent Lykke. O Fru Betsy, Skulde jeg sige Dem al den Kulde, al den Mistro jeg har kjæmpet m‹o›d i disse Aar! Det idelige saarende Spørgsmaal?n66 Gjør jeg ogsaa den Mand lykkelig? … O Fru Betsy! Ingen har spurgt mig, hvorvidt jeg var det, eller tænkt paa at jeg ogsaa var en Guds Skabning der havde Trang dertil Krav derpaa! De have blot bebreidende spurgt: hvorfor er Du ikke glad? Alle have spurgt om dette, undtagen han, den Ene, hvem det kun angik,n67 – Alle undtagen han, der ikke spurgte derom, men kun forundrede sig over at jeg endnu var blandt de Levende,n68 [7] Fru Betsy sig, o sig De det ikke mere!

Det er Søndag Eftermiddag, Veiret graat, Pigen med Børnene ere ude, Stuen er skummel i Eftermiddag,.. Gaarden er som uddød, den ligner min Tilværelse: et Barns i Mørket, medens det bævende venter paa at Moderen skal komme med Lys.

Forstaar De nu lettere min Rolighed med Hensyn til den Bog,n69 jeg vil sende ud i Verden! Menneskene kunde neppe saare mig mere, end de allerede har gjort, deri ligger der en Slags Beroligelse.

[7. januar 1855]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k264

Kjere Robert. Idet jeg takker Dig for Dine 2 smaae Breve,k265 vil Du haaber jeg ikke tilregne mig at jeg ikke har saa hurtig har besvaret dem, som Du maaskee har ventet. Vi maatte først lade Julen passere for at faae noget at berette som kunde interessere Dig, thi sandelig den Tid fra Du reiste,k266 ligetil Juul, har gaaet meget ensformigt og tildeels trist hen, da vi have havt Sygdom i Huset. Dertil kom andre Besværligheder at kjæmpe med. Til Pige var jeg saa uheldig at faae den leie Ellen fra Uranienborg, som Du nok husker, men som jeg dog blev af med igjen, uden dog at erholde tilstrækkelig Hjælp igjen, saa jeg saagodtsom ingen Pige har havt. Ja din Mama har virkelig havt det hvad man kalder, ondt, og i en saadan Tilstand er man lidet oplagt til at skrive Breve. Alfk267 var længe syg af Mæslinger, men har dog i hele Dec. været paa Skole. I Julen have dek268 havt det ualmindelig fornøieligt. Jeg mindes ingen Juul hvor de have været saa meget ude. og hvor Alle have vist dem [2] saamegen Venlighed. Nu skal jeg fortælle Dig hvor de have været, saa vil Alf lægge en Liste inden i Brevet, hvoraf Du vil kunne see de Presenter de have faaet Festerne begyndte med Oscars Geburtsdagk269 hvor her vare et Par Damer til Frokost, som han selv havde valgt, da han heller vilde have dem end Smaae Gjæster. Han fik ogsaa den Dag noget Smaat, men jeg husker ikke hvad det var. Juleaften hos Stenstrups.k270 Ligedan 1ste Juledag. 3 Dag vare de paa stort Børnebal hos Nissensk271 – 4de Dag hos Stenstrups – 5te Dag vare de med mig hos Fru Stenersenk272 budne, hvor var voxent Selskab – Dagen efter sendte Fru Stenersen sin store Slæde med 2 Heste, for at kjøre os en Tour – Nytaarsdag var Oscar med mig først til Middags hos Onkel Secretair,k273 og til Aftens hos Schweigaards.k274 – Tirsdag var Alf med mig hos Hansteens,k275 jeg vil altid gjerne have en af dem med, da de have saa godt af at være blandt Voxne, og de ere selv saa glade i det, og hvor de ere blive de modtagne med Venlighed. Iforgaars 5te Jan. vare de paa Børnebal hos Stenstrups, og igaar vare vi Alle inviterede til Fru Colbank276 ude i Kongshavn. Der var Juletræ, og de fik atter Presenter [3] og vi gik hjem over Isen i det deiligste Maaneskin – og endelig i Aften skal Alf og Oscar paa Komedien, da de fik Billetterne paa Juletræet igaar af Fru Colban. Iformiddags havde jeg en lille Frokost bestaaende af alle Onkel Oscarsk277 Smaaepigerk278 og Laura.k279

Du seer kjere Robert at de have havt rigelig Fornøielse, og jeg tænker Din Juul har ikke været mindre behagelig og riig paa Overraskelser, idetmindste at dømme efter den lange Liste paa Dine Presenter, hvoraf Du virkelig er bleven rigelig beskjænket, og jeg vil bede Dig takke baade Tantek280 og Onkel Johan,k281 paa mine Vegne for alt det Smukke og Nyttige hvormed de have glædet min Robert. Jeg venter nu med Længsel et rigtigt Julebrev fra Dig hvori Du fortæller mig udførlig, hvor Du har været, om Tante og Onkel have været meget ude, og hvor. Hils dem paa det Venligste fra mig. Nu er det næsten mørkt, saa jeg maae sige Dig Farvel for denne Gang. Lev nu vel kjere Robert.

Din hengivne Mama

[4]

__________

Adressetekst:

Til Robert Collett Lillehammer

6. mai [1855]. Brev til Bernhard Dunker

Brevs. 561

k282

Den ‹…›6te M‹ai.›

Det vilde være mig meget kjært at tale med Dem, hvis Deres Tid skulde tillade Dem et kort Besøg.

Camilla Collett

__________

Adressetekst:

S: T: Advocat Dunker.

18. november [1855]. Brev til Bernhard Dunker

Brevs. 561

k283

Søndag den 18 Nov.

For længesiden burde jeg sagt Dem at jeg med Tak har modtaget de 40 Spd. som De har havt den Godhed at afholde til mig for Dahl.k284

Det var ellers ikke det Carl Collettk285 vilde Dem hiin Aften, det angik blot noget som nu for længesiden er ordnet saa det er ikke værdt at omtale.

Hvis De vil besøge mig (Gamle Farver Magelsens Gaard i Pilestrædet)k286 og De er kommen vel forbi Verdichsk287 Gaard Øltønder; op ad en Trap, gjennem et Kjøkken dernæst en Gang, en overordentlig smal Gang, vil De finde min nuværende Bolig. Trods denne lidet tillokkende Adgang, som jeg synes det er min Pligt aabenhjertig at tilstaae mine Venner førend de komme, har denne Bolig virkelig mange og rigtige Fordele. Jeg vil gjerne see mine Bekjendte her, og jeg regner paa at De bliver en af de Første.

Camilla Collett

[3]

__________

Adressetekst:

S: T: Høiesteretsadvokat Dunker.

30. november [1855]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k288

Den 30te Nov.

Sjelden skriver jeg til Dig, ja det er sandt min stakkels Gut, men jeg har engang for Alle bedet Dig ikke bedømme Din Mamas Sindelag derefter. Mine Tanker ere dog ofte, hver Dag hos min Robert. Og det kunde ikke hindre Dig fra at skrive til mig. Dette er en Tid i mit Liv hvor jeg saa nødig skriver til nogen, ja jeg kan ikke uden største Overvindelse tage Pen i Haand. De, med hvem jeg før vexlede Breve, som vare min største Glæde og Opmuntring, ak de ere nu døde og borte allesammen. Dette vil Du bedre forstaae naar Du bliver ældre og jeg kan tale til Dig derom, og om saa meget andet, ligesom Du da – jeg haaber dette til Gud! – bedre vil lære at kjende og skatte Din stakkels Moder end Du hidtil har gjort. Ja denne Tid maae og skal komme, hvis jeg lever saalænge. Indtil da vil jeg blot bede Dig, under alle de Velgjerninger Du modtager af Andre, ikke ganske at glemme mig. Men skrive til Dig vil jeg kun sjelden, yderst sjelden. Et saadant Brev, der vilde fortælle Dig om Løst og Fast, ak det vilde dog lidet udtrykke en Moders Tanker, der har afstaaet sit Barn til Andre. Robert, min første Gut! atter igjen vender den Dag tilbage da Du blev født,k289 [2] og alle de glade og forventningsfulde Tanker som hilste Dig. Jeg seer Papak290 staae med Dig paa Armen – Hvor kort skulde forundtes det ham at glæde sig over Dig, og hvor kort var ogsaa min Glæde! Men min Glæde over Robert vil vende tilbage engang dobbelt, ogsaa Papas Deel deraf vil jeg engang faae, o Robert siig Dig det paa denne din Fødselsdag at Du vil det! at Du vil volde alle dem Glæde der see saa forventningsfuldt paa Dig. I Dig, i hans Sønner skal han gives os tilbage, som vi mistede saa tidlig, han den bedste i hele Slægten, den bedste jeg har kjendt. Husk ogsaa paa den sidste Fødselsdag hjemme – vi havde baaret ham til Sengs, og Du og Dine smaae Geburtsdagsvenner stode om Aftenen om hans Seng. Endnu havde han en Spøg, et venligt Ord, det var det sidste troer jeg som han i denne Verden henvendte til Dig.

Jeg vil ikke bedrøve Dig med disse Erindringer kjere Robert. Jeg vilde blot vække hvad der er Alvor i Din Sjel. Du er allerede 13 Aar, snart er Din Barndom forløben. Om nogle faae Aar skal Du maaske forladen70 den trygen71 Havn hvori Du nu er, da bliver Livet Alvor, og Du maae lære at bestaae ved dine Egne Kræfter. Har Du tænkt paa hvordan det vil gaae? Tænk engang imellem paa det kjere Robert. O lad det aldrig komme til at angre Dig at Du ikke godt nok har nyttet denne Tid! Læs, læs, vær flittig! Baade Alf og Emil Oscar [3] ja selv den lille Emilk291 gaaer det nu meget godt, det er ligesom de følte den Forpligtelse at de maae blive flinke og dygtige, flinkere end Alle Andre. Robert, vil det ikke mindre, Robert, som vi betragtede som den der af Gud havde faaet de bedste Evner af alle sine Sødskende. Ikke mere nu om dette, lægger Du disse Ord paa Hjertet, og ikke blot letsindig flyver hen over dem, saa er der sagt nok, ja meget som Du aldrig vil glemme.

Til Din Geburtsdag sender jeg Dig denne Mappe, der paa den ene Side indeholder Tegnepapir og Blyant, og paa den anden Sk Brevpapir og en Pen de 2 smaae Pakker vil Du være saa god at overlevere Christiane og Emma.k292 De ere alt for ubetydelige til at gjælde som Julepresent, men andet end Slige bitte Smaaeting gikk ikke ind i Mappen, der skal sendes med Pakkeposten. Gid Du nu snart maatte faae dette, at Du dog kan see jeg erindrer Dig paa denne Dag. Jeg haaber da den indtreffer paa en Søndag at tilbringe den hos Stenstrups,k293 hvor vi skal drikke Din Skaal. Lev nu vel kjere Robert og lad mig snart høre fra Dig. om alle saadanne Ting som kan interessere Dig, vil Alf vist skrive Dig til, ja Milemandk294 vil snart komme efter, da han røber stort Skrivertalent, isærdeleshed har han Lyst til at afskrive Vers, hvilket han kalder at «digte». Og dermed være Du og Din kjære Onkel og Tantek295 for denne Gang anbefalet i Guds Varetægt med miet Ønske om en glad Julehelg for Eder Alle

fra Din Moder

Camilla Collett

Jeg lader heller Brevet gaae med Posten og saa sender jeg Mappen med Pakkeposten.

[4]

__________

Adressetekst:

Robert Collett Lillehammer

10. desember 1855. Brev til Bernhard Dunker

Brevs. 561

k296

Den 10de Dec. 1855

Da jeg paa Grund af Bryniesk297 Sygdom endnu ikke har faaet mine Maanedspenge udbetalte, og min Broderk298 til hvem jeg nærmest vilde henvende mig ikke skal være i Byen, faldt det mig ind at De maaaske vilde hjelpe mig ud af denne lille Forlegenhed. Vil De forstrække mig med et Laan af 30 Spd? Inden Maanedens Udgang haaber jeg –n72 det vil sige saa snart som B. seer sig istand til at give Anviisning paa noget Sligt, skal det med Tak blive tilbage betalt. Gud holde sin Haand over ham! Han var igaar igjen meget daarlig, der var kaldt en Læge til.

Deres forbundne

Camilla Collett

[2]

__________

Adressetekst:

S: T: Høiesteretsadvocat Dunker. Christiania.

2. februar 1856. Brev til Josephine Welhaven

Ms.8° 272

k299

Den ‹2›den Februar 56

Kjere Josephine. Dette som jeg skriver her uendelig lidende, efter en ond Nat skal De ikke vise til noget Menneske. Det er til Dem alene. De skal love mig det, holde mig det. O jeg kom saa bedrøvet hjem i Gaar Aftes, Ogsaa Deres Ord efter mig, havde saaret mig. En Absurditet kaldte De det, at jeg gik! Og Fru Kjerulfk300 smiilte og vilde slaae det hen i Spøg.

Josephine, da jeg traf Dem i Gaar var jeg saa nødlidende. Heelt siden jeg saae Dem, har jeg levet i disse gamle Papirer. 100 Gange vilde jeg kastet dem, men det var ligesom Troldom, jeg maatte blive ved. Jeg har levet mellem de Døde, mellem alle disse Gestalter der engang voldte mig Vee og Glæde, jeg kunde ikke løsrive mig men jeg mærkede jeg blev syg derved. Og da var det netop i Gaar jeg følte saadan Trang til et levende Menneskeansigt, og jeg gik ud paa Lykke og Fromme. Hos Hansteensk301 var ikke Thorak302 hjemme jeg gik da hen til Fru Kjerulf, men da jeg saa Dem sidde derinde vidste jeg at jeg maatte gaae igjen. O De burde ladet mig gaa med et stille Haandtryk, De og fru Kj. De burde ikke holdt paa mig, ikke skjændt paa mig, ikke leet. Men De havde glemt at jeg kan ikke være i en Dagligstue sammen med W.k303 De havde glemt det, jeg ogsaa, ‹og› han har maaskee aldrig vidst det. Jeg havde glemt det, men J, min Erindring var netop saa frygtelig oprevet da jeg kom. I 1000 Vidnesbyrd, sort paa [2] hvidt, var den opreven. O De skal ikke feig skye Smerten som jeg her bereder Dem, læs og vær mild! Den er sund for Dem, gjennem den skal De bedre erkjende Deres egen Lykke. Ja, jeg har feiret den gamle Døds[fest] jeg har gjennemgaaet hiin Tid igjen, hine skræ‹k›keligste Aar i mit Liv, da W fra min Hjemkomst fra Hamburg 1837,k304 indtil mit Ægteskabk305 – hvori han formener mig at være til, hvor hvert Ord som han talede til mig, om mig var en Blasphemi mod mig, mod vor For[tid]. Jeg har læst hvordan al den Skræk, den Bitterh[ed] der havde samlet sig i mit Hjerte smeltede ‹ve›[d] Idas død,k306 hende som jeg elskede saa inderligt. smeltede i uendelig Medlidenhed med ham, med mig selv og Cmed Collett.k307 Da, ved hen‹d›[es] Grav bød jeg Haanden til Forsoningglemmelse, jeg gjord[e] et stort Løfte, Ikke til ham, der ikke spurgte derom, ikke savnede den, men til Collett der vidste hvad det var værdt, har jeg nedlagt dette Løfte. Han modtog det, i Breve som ere overskyllede af min Graad. Jeg har grædt dengang for os begge, for ham og for mig Og siden i 16 Aar have vi ikke talt sammen Ogsaa denne Tid har havt sine Phaser – sine Ønsker – De veed det! om en Nærmelse, et Ord, et Eneste udtalt vexlet i Sværmen men med vaade Øine og en Bøn om Forsoning – men ogsaa dette Ønske har jeg overlevet [3] ligesom jeg endelig lærte at forstaae, at til ham maatte man aldrig vende sig, det maatte da være til Himlen, der skabte en Individualitet som hans. Og jeg har lært at møde ham ude i den store Mængde Men selv endnu har jeg den Fornemmelse at naar hans Øie streifer mign73 mellem de Andre, at det skeer med Haan og Ynk. I en snæver Kreds kan jeg ikke møde ham, der maa jeg altid gaae naar han kommer fordi jeg har ikke lært det endnu. Og derfor maa jeg gaae og han blive, hvem der endog er tilstæde der kan pege med Fingeren efter mig og skjule et Smiil derved. Ja jeg maa gaae og han blive saalænge vi hernede paa Jorden mødes.

Da jeg gik fra Dem igaar, og var kommen udenfor, da – ja da nægter jeg ikke at mit Livs Jammer overfaldt mig. Jeg gik forbi mit fordums Hjem,k308 hvor Fremmede havde tændt deres Lys, jeg kom forbi en Broders Dør – en Broder der ikke er mig en Broder.n74 Jeg stirrede ufravendt op mod det kolde, uendelige Rum, medens jeg mekanisk lod mig føre af Alf.k309 Der blev ikke vexlet et Ord, men det var ligesom om jeg synlig maatte see Guds Øie hæftet paa mig i min uendelige Forladthed. Saaledes kom jeg hjem igjen – til mine Døde – og jeg styrtede mig i den gamle Hvirvel.

[4] Nu har jeg skrevet, nu vil jeg hvile Idag ønskede vilde jeg ikke ønske at see Dem men næste Gang De kommer skal Alt være mildt og godt.

C.

27. juni 1856. Brev til Christopher Hansteen

Brevs. 5

k310

Christiania den 27de Juni 1856.

Naar Professoren rækker Haanden paa en saa elskværdig Maade bliver den naturligviis greben med Glæde. Jeg vilde og burde sendt min Forsikring derom strax, at det ikke er skeet, at jeg ikke strax har besvaret Deres venlige Brevk311 har blot sin Grund i denne Uges overvættes Travlhed.

Uagtet dette burde være nok, saa at et venligt Ansigt, uden Forklaringer, næste Gang vi mødtes kunde være at ansee som et passende og tilstrækkeligt Segl paa Freden, saa kjender vist Professoren en Dames Privilegium baade paa Vidtløftighed og fornemmelig paa at beholde det sidste Ord, altfor vel, til at jeg ikke skulde drage lidt Nytte af mit og nærmere omtale et Par Punckter i Deres Brev. Bedst havde jeg kunnet dette mundtlig, da jeg i den sidste Tid har følt mig saa saare lidet skriftlig oplagt – «Brændt Barn ‹etc›». – men da vi jo ere jo enige om: intet Ord mere naar vi sees! altsaa: mindst muelig Vidtløftighed:

– Uvillie har der ikke været Spor af ifra min Side. Det eneste Actstykke hvoraf noget Saadant kunde udledes, mit Brevk312 til Thora,k313 vil netop efter mine Tanker bevise hvor langt min Sindsstemning var derfra. Tankefrihed maae indrømmes enhver og her har jo ingen villet fornærme mig. Jeg nærede en Frygt for hvad Virkning en Oplysning om Forfatterskabet vilde have paa deres Tanker om Frfteren, og denne Frygt kom nu i Strid med den Trang jeg har, til altid at staae aaben og ærlig ligeoverfor dem hvis Mening er mig noget værd. Af let forstaaelige Grunde maatte en saadan Forklaring forekomme mig betænkeligere ligeoverfor Dem, end for en Jevnaldrende, en Veninde. Det glæder mig at jeg heri har taget Feil, men det burde ikke overraske mig. Den Maade [2] hvorpaa De har i et nyt Lys har opfattet punctum quæstionisk314 og tillempet det Frfteren, er kun et nyt Træk af den Ungdommelighed, den Aandens Elasticitet som vi Alle glæde os over, og som vil smykke Dem til Deres sidste Dage.

Nei, til Andre end til H. C. Andersenk315 kunde man rigtignok ikke falde paa at skrive i den Tone. Der skulde siges ham noget Smukt og Fornøieligt, men tillige, da han er et Barn der altid fortjener Revselse, skulde han have lidt Klaps, baade for den Maade han altid har omtalt Norge og os Normænd, paa. At løse denne dobbelte Opgave i nogle faae Linier paa en heldig Maade, var ikke saa let, derfor kan gjerne Tonen i hiin Epistelk316 have faaet noget tvetydigt for dem der hurtig foer den igjennem. Den var Øieblikkets Barn, beregnet paa en Døgntilværelse i Bladet, og jeg indrømmer hjertelig gjerne at den ikke kan bestaae for en nøiere Kritik.

Hvad jeg ovenfor har sagt til bedste for Menings- og Tænkefriheden gjælder naturligviis om ethvert Aandsproduckt som man stiller blot for Offentligheden. Her kan jo ingen gaae i Rette med Nogen, end sige med de mildest og gunstigst Dømmende. Thi sandelig jeg vidste ikke at der var noget der tiltrængte Undskyldning eller Forklaring fra Deres Side. Tvertimod, jeg kan med fuld Sandhed sige, at den bedste Opmuntring for hiint større Arbeide har jeg faaet fra Deres Huus. Jeg skal ikke glemme hvad De selv, hvad Thora, Alvildek317 og saagar Nannak318 har sagt derom. Da Professoren selv erindrer mig derom husker jeg nok at det engang blev mig fortalt – hvor og af hvem erindrer jeg ikke klart, hvis jeg ikke gjættede det i den «communicative Dame»k319 at 2den Deel af Bogenk320 havde virket st‹…› forstemmende paa Dem, saa De ikke havde villet læse den ud. Men det blev mig ikke berettet som om De havde udtalt nogen Daddel over Arbe Bogen selv, og heller ikke beholdt jeg Indtrykket deraf. Jeg tilskrev det den Skræk alle Ældre have for sørgelige og sønderrivende Skildringer. Jo mere vi nærme os vort Livs Udgang jo mere ville vi alle føle denne Trang til milde og beroligende Indtryk, og til at indbilde os at Verden er bedre og lykkeligere end den er. Der er en ældre Dame – gammel Dame passer ikke paa hende da hun aldrig kan blive gammel – hun har mange af de Egenskaber som Professoren udhæver som eiendommelige for en Digtersjel, hun har følgelig stridt og lidt sit hele Liv igjennem og skjøndt nu hvert Pulsslag i hende vidner at hvad der er skildret i Fortællingen er sandt, sande og for Enhver der ikke blot [3] beskuer Livet paa Overfladen, netop frit for Overdrivelse, saa er det gaaet hende accurat som Professoren, hun har knurret over det sørgelige, saa inderlig trænger hun til ‹d›en Selvskuffelsek321 at alting er godt og vel. Jeg kunde nævne Dem flere der ikke have mægtet Indtrykket af disse Skildringer, der ogsaa have sagt at man maatte lægge Bogen bort, og dog indeholdt de intet ualmindelig Sørgeligt, ingen Rædsler, intet af alt det der findes 1000 Gange Dynget sammen i andre Romaner. Det maae altsaa være Sandheden i denne der griber, thi var det en af disse almindelige løgnagtige Taareperser, saa læste man den nok ud, naar man forresten holdt ud at læse den.

Endnu engang Undskyldning for at dette kommer saa seent, jeg bliver ikke ganske rolig før jeg har seet Dem og da har forsikret mig om at De har læst det med Velvillie, og at Freden er ganske oprettet mellem Dem og Deres

meget forbundne

Camilla Collett.

[4]

__________

Adressetekst:

Til Professor m.m. Chr. Hansteen Observatoriet.

[November 1856]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k322

Hvorlænge, hvorlænge er det siden jeg skrev Robert til! Siden jeg saa Robert og hørte noget fra ham! Jeg veed ikke hvad der afholder mig fra at skrive, maaskee Frygten for at Du endnu saa lidt vil forstaae Din Moders Ord og Tanke. Ak hvormange unyttige Ord og Tanker, hvormange Breve har jeg ikke spildt i mit Liv! Til Dig kan jeg ikke skrive ligegyldige Ting, som kunde more Dig, for dybt, for alvorlig ligger Tanken om Dig i min Sjel, derfor maa mit Brev ogsaa blive dybt og alvorligt. Og derfor har jeg ondt for at skrive det. Og ak! Er det ikke spildt paa Robert? Jeg kjender Dig saalidt nu. Der har jo været en Tid, desværre for os Alle! hvor Du ikke har svaret til de Forhaabninger vi med Rette kunde knytte til Dig. Vedvarer endnu denne Tid? O Robert er den endt! Er Du flittig, er Du brav er Dine Pleieforældrek323 fornøiet med Dig? Er der kommen en større Alvor i din Sjel? Ikke et Ord, ikke en Linie fra Robert, der kunde trøste mig med at det er skeet, og at Du tænkte paa Din Moder.

Jeg kan aldrig glemme at jeg i Sommer gik glip af at see Dig. Da jeg Dagen efter, Mandag Formiddag kom op til Stenstrupsk324 og hørte at Du var reist om Morgenen, blev jeg saa fortvivlet, at Du aldrig vilde tilgivet Dig, havde Du seet min Bedrøvelse. Det var grusomt at Ingen havde [2] ladet forsøgt paa at lade mig det vide. Du husker jeg laa den Nat paa Framnæs.k325 men havde Veien været dobbelt saa lang og Tiden dobbelt saa kort, med Glæde var jeg staaet op af min Seng og var ilet hen for at see Dig et Øieblik. O Robert burde dog have kommet! Jeg veed ikke mere hvad for Undskyldninger der ‹…› blev mig forebragt. Spild ikke Du heller nogen Linie paa dem, thi jeg vil ingen høre. Jeg veed kun at jeg vilde overvundet alle Hindringer for at see min Søn, og havde Robert havt den rigtige Følelse vilde han kommet trods Alt for at see sin Moder. Har Du Følelse min Robert eller har Du ganske tabt Mindet om dem Du stammer fra? Maaskee jeg ikke faar see Dig paa mange Aar. Vil Du da ikke angre det lidt? O angre det kun, glem det ikke, jeg kan aldrig, aldrig glemme at jeg ikke fik see Dig før jeg reiste.

Hvordan vi have det hernede, vil Alfk326 bedre kunne fortælle Dig end jeg, og jeg skal bede ham skrive Dig til. De gaa paa Hammerichsk327 Skole paa Christianshavn, og skal jeg dømme af de gode Carakterer de faae, og den Flid baade Alf og Emilk328 nu vise ved Lectielæsningen, saa maa de gjøre gode Fremskridt. Emil var meget stolt af at have faaet et «ug».k329 for Tydsk idag, og paa Grund af flere saadanne ugeer, have de i Aften faaet Lov at gaae i Kasino Theater! Derfor kan jeg ogsaa sidde saa rolig og skrive i Aften. Stille og ensom leve vi 3 forladte Fuglek330 sammen, men jeg har dog den Glæde at see at Gutterne slutter sig mere og mere til sin Mama, og Mama vil saa gjerne gjøre det godt og hyggeligt for dem, da de have kun mig hernede. Forresten trives de ypperlig og ere tilfredse med at være kommen herned, saa og jeg. Naar Du [3] skriver mig til Robert, maa Du fortælle mig om Onkel Johank331 kommer herned, og naar det bliver – hvor Tante Hannek332 skal boe saalænge, og hvor Du kommer til at være. Ja skriv mig nu snart langt og udførligt til og af et oprigtigt Sind. Skjul intet for mig Robert af det som Du kan vide interesserer mig at høre om Dig. Lad disse daglige Smaaeting hvormed Du fylder Dine faa og fattige Breve være borte. Fortæl mig om Robert, om han er en brav Gut, om han vil blive det, og om han føler lidt Længsel efter engang at gjensee og leve nær sin Mama, for at vise hende at hun dog ikke tog Feil af ham, da hun og Papak333 troede at Robert var den ømmeste og meest lovende af Børnene. O Robert, da Du i Vinter havde voldt os den Sorg som jeg ikke mere vil nævne, fordi den skal evig være udslettet af vor Erindring, da tog jeg mig til at læse alle Papas Breve, og mine til ham fra den Tid Du var lille, og i ethvert af dem nævnes «Bob», og 1000 Træk af hans kjerlige Gemyt, og mærkværdige, tidlige Forstand. Med bittre Taarer har jeg læst disse Steder igjen, og spurgt mig selv, har da dette været et Bedrag! kunde vi begge tage saadan Feil af et Barn! nei, nei, vi have ikke taget Feil, Robert vil vise at han endnu kan blive hvad han lovede. Du er snart 14 Aar. Om faae Dage kommer Din Geburtsdag,k334 og med den Erindringen om de sørgeligste Dage, den sørgeligste Maaned i mit Liv. Men engang vil Du min Robert gjøre denne Maaned ogsaa til en glædelig f‹…›g Du vil erstatte hvad jeg engang tabte i den. Tænk ogsaa paa os den Dag Robert, ligesom jeg vil tænke paa Dig, og feire den denn75godt vi kan. En Gave, vilde jeg saa gjerne sendt Dig; love det vist tør jeg ikke, da det er saa vanskeligt [4] at faae noget opsendt, kan jeg, skal det skee min egen, kjere Robert, jeg veed endog en Ting som jeg saa gjerne vilde sende Dig. En vis Bog nemlig, bliver den ikke altfor dyr for mig. Jeg seer Dig helst i Tankerne, læsende, og ikke flakkende omkring med de andre Gutter,k335 Naar Du er 14 Aar maae Du kunne finde Smag i noget andet end disse tomme Lege med dem. Selv Alf og Oscar,k336 der ere saameget yngre vilde vrage en saadan Sysselsættelse i sine Fritimer og snart kjedes ved dem. Alf er allerede en solid, prægtig Gut, der yndes af enhver der seer ham og lærer ham at kjende. Han hjelper mig med alle praktiske Ting: han vexler Penge, han gjør Indkjøb af Bøger etc. ved hans Arm vandrer jeg trygt gjennem en Labyrinth af Byens Gader, som han veed meget bedre Greie i end jeg. – Nu komme de fra Kasino, og nu er det ogsaa forbi med Skrivningen.

En tydsk Kalender sender jeg, Du forstaaer vist allerede saameget Tydsk at Du kan stave den igjennem. Lev nu vel min kjere, kjere Robert og glem ikke at skrive langt og grundigt og udførligt. O hvor jeg vil blive glad naar jeg seer et Brev fra Dig. Er jeg fornøiet med det og Dig skal jeg svare Dig strax. Hils Din Onkel og Tante og fortæl mig i næste Brev udførlig hvorledes de Alle leve,

Din Moder.

Gid Du maatte finde nogen Glæde af denne tydske Bog jeg sender Dig. Jeg haaber Du vil kunne stave Dig igjennem den

__________

Adressetekst:

Til Robert

2. desember [1856]. Brev til Oscar Collett

Brevs. 5

k337

2den Dec.

Ikke ret mange Uger have vi været her og allerede længes Mama saa hjertelig efter Oscar. Ak kunde Du nu en Dag komme stormende ind og jeg kunde høre Din friske Røst, og see Dit lille, kjere, spillende Ansigt! Men ak, Gud veed naar jeg seer min Gut igjen. Alfk338 vil bedre end jeg kunne fortælle Dig hvordan vi have det her, jeg kan det ikke godt, da jeg endnu ikke ret veed det selv og heller ikke strax kan vente at faae det godt. Men at Gutternek339 have det godt troer jeg. De see fornøiede og friske ud og ere meget glade i Skolen.k340 Den Tour ud paa Christianshavn have de egentlig godt af, de komme altid rødmussede og varme og begavet med en velsignet Appetit hjem, som vi Gud skee Lov see os istand til paa det behageligste at tilfredsstille, da den Mad vi hente er baade rigelig og meget god. De ere altid inde hos mig, og drikke The om Aftenen, saa gaaer Emilk341 til Sengs, og Alf og jeg læse endnu en Stund. Alf bliver en dygtig Gut hernede. Han veed Besked om alting, han vexler Penge, han pakker ud og ind ved Flytninger, ved hans Arm vandrer jeg trygt om Aftenen, naar vi ere ude og forretter vore Ærinder, gjennem Gader og Stræder, og han veed meget bedre Besked end jeg.

[2] Indlagte Pakker beder jeg Dig besørge efter sine Adresser, og jeg haaber at jeg kan stole paa Dig at de komme ordentlig og hurtig frem. Tak for Dit lille Brev!k342 naar Du skriver saa fortæl mig hvorledes Alle have det hos Stenstrups.k343 Gaa over til Fru Lundk344 og hils hende 1000 Gange fra mig og siig hvor inderlig ondt det gjorde mig at jeg ikke fik sagt hende Farvel, men havde hun seet hvad jeg havde at bestride for at komme til at reise, vilde hun tilgive mig. Glem nu ikke dette. Og saa Onkel Carlk345 maa Du hilse paa det Venligste og da jeg neppe kan vente at see noget fra ham maae Du skrive mig hvordan han lever. og hvordan de Allek346 leve hos Stenstrups. Juleaften kan Du tro vi komme til at tænke paa Eder. Idag, Roberts Geburtsdagk347 have vi feiret med at kjøbe en Kage til 1 [Ort] som vi spiste til vor The, dernæst gik Alf og jeg ud for at kjøbe nogle af disse Smaaeting, der sendes, og nu sidder jeg her Kl 11 og skriver og pakker ind, for at kan Pakken kan være ganske færdig til i Morgen; da maa jeg selv gaa ud paa Toldboden og bringe den ombord. Og derfor God Nat, min egen, kjere Gut. Gud velsigne min Oscar!

C.

Den lille Bog, og en Æske Soldater haaber jeg Du ikke forsmaaer. Alf forsikrede mig at Du helst vilde have Soldater. og at Du intet Artillerie havde.

[3]

__________

Adressetekst:

Oscar Collett.

15. april [1857]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k348

Kjøbhn. Den 15de April

Kjere Robert. Som Tak for Dit lille Brevk349 som jeg fik i Gaar skriver jeg Dig allerede i Dag disse Linier. Jeg behøver vel ikke at sige Dig, at jeg følger ethvert Tegn til Fremskridt i alt hvad jeg seer og hører fra Dig, med Glæde. Din Haandskrift tegner til at blive meget smuk og jeg kan godt lide at Du holder Dig til den Latinske. Ogsaa i Din Maade at udtrykke Dig paa er der kommen mere Holdning. Indholdet – faaer vi da vente med endnu i nogen Tid. Jeg hverken venter eller ønsker at Du for tidlig skal have voxne Tanker og Ideer. Skriv Du Dine smaae Oplevelser, hvad der foregaaer omkring Dig, hvordan det gaaer Dig paa Skolen,k350 og jeg og Dine Brødrek351 modtage det altid med Glæde. Engang imellem – dog ikke ofte, vil Du faa Svar. Jeg har sagt Dig det før, kjere Robert at en Korresspondence mellem os fører i denne Periode af vort Liv, ikke til noget rigtig Klækkeligtk352 mellem os. Til Dig har jeg ondt for at skrive overfladiske Breve, jeg formaaer ikke at udtale det dybeste som bevæger mig ligeoverfor Dig. Der er smertelige Strenge som ikke taale at berøres. Og endnu vil Du ikke rigtig forstaae det. Engang, om Gud lader os leve saalænge, ville vi indhente det Forsømte. Engang vil jeg lære Robert at kjende, og han vil lære sin Moder at kjende. Engang naar Du kan forstaa mig. Nu kjender jeg lidet til Robert, hvordan han saadan er i sin egentlige, inderste Grund. Men jeg bevarer et Billede af ham fra den Tid da han var vor lille Bob, vor søde, elskelige Bob, Fadersk353 og Bestefadersk354 Yndling, ja jeg har gjemt alle de mange, mange Træk af hans [2] kjerlige, gode Hjerte, hans mærkværdig lyse Forstand, I mange Breve fra Papa og Mama staae disse Træk optegnede, og jeg betragter dem som hellige Løfter Du ikke vil svigte, som en Skat Du vil bringe mig tilbage.

Du seer kjere Robert, jeg ikke vil foregribe den Kjerlighed jeg haaber engang at fortjene igjen fra Din Side. Nu tilhører al Din Hengivenhed og Taknemlighed dem der have staaet Dig i Faders og Moders Sted,k355 og som visselig fortjene at Du viser dem den. Jeg kan aldrig afbetale denne Gjæld til dem, men gjør Du det da, paa den eneste Maade som staaer til Din Raadighed. See at vinde deres Kjerlighed Godhed, og faa dem til at holde af Dig. Og husk paa at Du naaer aldrig dette ved at skjule noget, men 100 Gange før ved Aabenhed og Oprigtighed, selv i Dine Skrøbeligheder. Jeg beder Dig indstændig kjere Robert see at overvinde denne lille Feighed, at Du gjerne vil besmykke, og ikke ærligt tilstaa noget. Det eneste Træk der alvorlig bedrøvede, og foruroligede os i Din tidlige Barndom var det, at Du var saa svag mod Fristelser, og viste en altfor stor Skræk for Straf eller Daddel. Lov mig at arbeide selv mod denne Svaghed i din Carakteer.

Og nu vil jeg ikke mere moralisere for Dig. Hvordan vi leve ville Tante og Onkelk356 næsten bedre end jeg selv kunne fortælle Dig, thi i Virkeligheden er der ikke meget at fortælle derom. Vi leve meget, meget stille, og vi tre fremmede Stakler holde os sammen i et lille Værelse. Det er slemt at faa et Værelse ildet her saa at man ikke fryser end sige 2. Alf interessern76 sig meget for Skolenk357 hernede, som ogsaa vist er ypperlig, [3] saavidt jeg kan forstaa. At anmode ham om at blive hjemme fra den en Dag, vilde være den største Sorg for ham. Det er mit Ønske naar vi engang flytte tilbage til Christiania, at faa ham ind paa Latinskolen, som jeg haaber frit. Det er ret en Skam at ikke en af en saadan Faders Sønner som Dine Brødre have kunnet erholde en Friplads paa Nissensk358 meget dyre Skole. Alf er voxet næsten et Hoved siden han kom herned, og mangen Gang kjender jeg ikke min egen Søn igjen naar han kommer ind ad Døren. Du kan tro Qvæstors Peterk359 er bleven etn77 stort, vakkert ungt Menneske, hans stakkels, nu saa dybt bedrøvede Moderk360 ‹…› er vist heller ikke lidet stolt af ham. Han spiller udmærket færdig og smukt paa Pianoforte hvilket han ganske har lært sig selv, Emil er ogsaa voxet betydeligt, han har meget ogsaa let for at lære, men hans Stadighed og Flid er ikke meget at rose endnu. Der vanker mange Anmærkninger i hans Carakteerbog for Glemsomhed, Uro etc. Forresten er det en meget brav Gut, der findes ikke meget ondt i ham, ja han har kanskee det bedste Gemyt af mine Gutter. Ak, naar jeg nu seer Dig, min Robert igjen er Du saa stor at jeg ikke kjender Dig! Jeg veed ikke, og kan ikke sige Dig nu, naar jeg vender tilbage, hvorhen min Længsel efter mine Gutter og mine andre Venner drager mig. Her er ikke Spørgsmaal om hvor jeg helst vilde leve, men hvor jeg lettest kan leve og komme ud af det. Det er mit Haab, naar engang disse Savnets og Besværlighedernes Aar ere forbi – hvis jeg staaer dem over – naar engang de jeg har at sørge for ere færdige, naar de ere blevne voxne, forstandige Mennesker, der kunne dele mine Sorger og Glæder, da at have en fast, rolig Bolig hjemme, hvor jeg kan see mine Eder Alle, ogsaa min Robert, hvis Himlen føler det saa – ‹der› vil jeg da ende mine Dage. Min Historie og alt det Mæ[r]kelige jeg har oplevet vil jeg da nedskrive og efterla[de] Eder. Men dette er jo blot en Drøm min kjer[e] Gut. maaske oplever jeg ikke denne rolige, lykkelige Ende paa mit lidet lykkelige Liv. Nu seer Du, nu [4] skriver jeg igjen for alvorligt til Dig, men Du maae tilgive mig min kjere Robert, mit Sind mit hele Liv er tungt og alvorligt, og jeg oplever kun lidet af hvad der kan interessere Dig at høre. Nu maa jeg ogsaa slutte for ikke at gjøre dette for stort, da det skal ind i et Brev fra Onkel Johan,k361 Jeg vil nemlig helst, det skal komme Dig ihænde førend Din Onkels og Tantes Ankomst, thi jeg forudseer at Du i den Glæde som Du saa naturlig vil føle ved deres Hjemkomst, ikke vil have den rette Sands til at læse et Brev fra mig, og det ønskede jeg dog Du havde, da Du saa sjelden faaer Breve fra mig.

Nu maae Du hilse Tante Nikolinek362 fra mig og ta[kke] hende ret oprigtig for den Omhu, hun ogsaa har viist [m]‹i›n Gut, under Dine Pleieforældres Fraværelse. Hvis jeg kjender hende ret, ville de ikke kunnet efterlade hende Eder i bedre og samvittighedsfuldere Hænder end i hendes. Hils de Smaae,k363 og skriv snart, kjere Robert til Din Moder C. C.

Vær ikke for slem med Fuglerederne, og tænk paa at for hvert Æg Du raner, tag[er] Du et lille Liv der ogsaa har Ret til at glæde sig paa Guds Jord.

__________

Adressetekst:

Til Robert.

10. juli 1857. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 670

k364

Den 10 Juli 1857.

Tak for Dit Brevk365 – det glædede mig at jeg dog engang fik høre lidt fra Dig. Det var saa vidt at jeg kunde faa loddet sammen de Smaaestumper af Beretninger jeg af og til har faaet gjennem Andre. Avancementetk366 er jo meget glædeligt, Du faaer vel et betydeligt Tillæg? men strax jeg hørte at Du skulde rykke op fra Dit yndige Huus i Christiania, fandt jeg det, især for Børnenesk367 Skyld haardt. De søde, yndige Unger! at de skulle voxe op uden Moder,k368 uden ‹Go›uvernante henne i en Smaaeby eller værre endnu paa Landet – nei Smaaebyen er værst! – men jeg tænker nok Du selv bliver kjed af det. Paa Landet kan man leve godt naar man er en stor, lykkelig Familie, men ingenlunde alene – Man kan sige om Christiania hvad man vil, og Gud veed jeg kjender selv Mislighederne – men det er dog det eneste Sted hvor jeg vilde bo og opdrage mine Børn. paa Man kan godt undgaae det Du frygter for, naar man vil. Oberstlieutnant Sørensens Døttre,k369 som man neppe havde seet ude, førend de bleve gifte og forlovede og flere Andre jeg kunde nævne, bevise dette. I dette Stykke giver jeg Dig fuldkommen Ret. Havde jeg Døttre, vilde jeg før offre dem paa et Alter end op at see dem jadske fra Bal til Bal, Aar ud og Aar ind, for at lade sig beklusse og oversnakke af enhver fadk370 Dumrian, enhver Laps, som har lyst til et Øieblik Men jeg vilde dog opdrage dem i Christiania, fordi jeg erkjender det for det eneste christne – ikke christelige Sted – nei bevares! Skien er vist meget christeligere, men i den Forstand at Chr. maa anerkjendes for det eneste Sted [2] Kulturen har gjennemtrængt Livet. Alleandresteder viser den sig sporadisk og stykkeviis. Dog dette maa ikke blive nogen Afhandling om Opdragelse –. Jeg er vist lidet skikket til at skrive Afhandlinger i denne Tid, hvor jeg i Maaneder ikke har holdt en Pen. Enig med mig vil Du dog ikke blive. maaskee vi med mere Nytte kunde tale derom som om saa meget andet. Kom herned! Gjør en lille Sviptour herned i denne deilige Sommer. Du har vel altid lidt Ferie! Det vilde oplive Dig, her er adskillige Norske hernede, de 2 smukke Frøk Manthei,k371 Fru Munch med Døttrek372 – Kaltenborns,k373 som jeg idetmindste blev glad i at see. Du kunde da med mig følge med ud til Lundbygaardk374 hvor jeg agter at tage hen med Børnene,k375 naar Ferierne indtreffer, den 21de. Du vilde være yderlig velkommen, Fru Emilie,k376 der nylig var herinde spurgte efter Dig, og Du erindrer nok at Qvæstorenk377 inviterede Dig. Fra det deilige Lundbygaard gjøre vi Toure i Omegnen og besøge Familie‹rne› der næsten Alle ere adelige Godseiere. At besee Gavnøe Slot,k378 Thotternes Herresæde, er alene en Reise til Danmark værd. Fra øverst til nederst, Værelser, Gange Koridorer opfyldt med Malerier, lige fra de ældste Slægter. – Nicolaysenk379 er nu hernede for at holde Bryllup. – Maaskee Du ved samme Leilighed kunde opdrive en elskværdig, riig Godseierdatter, det var ikke saa galt. – Jeg talte for nylig med en lille forvoxen Dame Frøken Wulff,k380 der tilligemed sin Broderk381 havde truffet Dig i Italien. Hun er Søster til en Konferenzraadinde Koch,k382 hvis Bekjendtskab jeg gjorde i Sandefjord. De boe deiligt ved Philosophgangen og jeg besøger dem, de ere meget elskværdige at komme til.

Om mit eget Opholdk383 er der forresten [3] ikke noget at fortælle, der kan interessere nogen. At man har havt det Ondt, kan er ikke meget interessant. og at jeg maa have det Ondt, naar man er fattig og staaer ene i en fremmed By, er heller ikke meget ubegribeligt. Lidt mindre Ondt havde jeg dog i min[e]n78 stille Forventninger gjort Regning paa. Min stadige Trøst har været at jeg neppe vilde havt det Bedre, jo maaskee Værre hjemme. Naar man har Børn at varetage, for hvem man skal være baade Fader og Moder og Tjenestepige, saa kan enhver sige sig Resten. Det vil sige at der er ikke Tale om nogen Frihed, Nydelse eller Glæde. Jeg har ikke havt Raad til at løskjøbe mig fra endog de simpleste, mig væmmeligste Forretninger. I disse elendigt indrettede Huse hernede, hvor ¼ af en Tjenestepige skal fordeles – undertiden paa 10-12 Personer ligesom her i Huset, (det bedste forresten jeg har havt) er der ikke Tale om Opvartning. En Moder, der virkelig skal være Moder for sine Børn, bør efter mine Tanker ikke have med deres Tøi at bestille, lad hende give Ordre og see til at de blive udførte, men skal hun selv stoppe Strømper, gnide Leer og Smuds af Buxer, ærgre sig over skjæve og nedtraadte Skoe, løbe sig leed og kjed til Skomagere og Konsorter,k384 saa bliver man en slet Opdragerinde, og man spilder sine bedste, ædleste Kræfter paa det Laveste. Helbreden har jeg dog saa taalelig – og mærkelig nok beholdt – men aandlig er jeg gaaet tilbage, ja desværre uoprettelig, frygter jeg. Jeg har ikke skrevet en Linie siden af nogetslags siden jeg forlod Norge. Siden Juul ikke et Brev, jeg har ikke kunnet, jeg er saa slap i Aanden, klage vil jeg ikke, og jeg har intet interessant at sige nogen.

Skriver du da addresseer det til, Bredgade 186 (186)n79 Her boer jeg nu hos en gammel Kammerraad Villemøes,k385 Broder til «Søekrigeren Villemoes.» [4] Her har jeg det taalelig godt. Her er flere Pensionairer, men jeg spiser ikke inde. Nu Sommeren er der og bringer en Smule Hussvalelsen80 over de som lide, og saaledes er jeg ogsaa bleven roligere, og kan naar der kommer et lille Glædesdryp, nyde det unbefangen,k386 og glemme de Rædsler jeg har gjennemgaaet. – Jeg har kuns boet i det Hotel hvori jeg steg af, Løven – men har senere boet i samme Huus som Hotel Skandinavie, og det vidste jeg vilde blive udlagt til at jeg boede i Hotellet selv. Denne Feiltagelse har kostet mig et mig overordentlig dyrebart Brev fra Fru Colb.k387 et Brev der feilagtig addresseret til Hotellet, og formodentlig afleveret i dette grisede Sodoma, aldrig naaede mig siden.

Gutterne ere raske, og det gaaer dem særdeles vel i Skolen,k388 navnlig Alf, der begyndte som den sidste i Klassen og har arbeidet sig op til No 3. Han viser en langt større Lyst og Iver end hjemme. Her blive de altid hørte, det bleve de alt for sjelden paa Nissens Skole,k389 de ere for mange der, Hvad Emil angaar da udmærker sign81 ikke egentlig, uden det skulde være i at gaa sine Sko skjæve, og daglig lægge min Taalmodighed paa Pinebænken hvor den naturligviis aldrig holder Stand. En værre Gut i Uorden, Skjødesløshed, Glemsomhed, og Forstyrrethed vil man ikke finde Magen til, forresten er han et meget fortreffelig Individ. Men træt er jeg o saa træt mangen Gang at jeg ønsker mig i Jorden.

Nu maa jeg slutte. Du vil ikke finde dette meget glædeligt, men bedre kan jeg ikke præstere det, men nok meget værre. Du er dog den første jeg paa evig lange Tider skriver til. Nu maa jeg dog besvare et Brevk390 fra Fru Stenstrup,k391 og skrive lidt til Bryniek392 og Fru Colban. Jeg gider ikke see dette igjennem og s‹…›t tag det udenn82 komm‹e›. og skriv snart. Godnat! Din Søster C.

Photographien staaer paa har naaet enn83 mageløst Fuldkommenhed hernede. Alle Thorvaldsensk393 Marm[or]værker tages af.k394 Kan du ikke skrive til Amalie Bjørnk395 og bede hende sende det H-s Daguerotypk396 herned Hun lovede det. Det er altforgalt at vi skal lade den eneste virkelige Liighed af ham fordunse oppe en Afkrogn84 af Landet, og ikke redde den for Eftertiden. Gjør det endelig!

25. juli [1857]. Brev til Carl Emil Collett

Brevs. 5

k397

Kjøbenhavn den 25de Juli.

Kjere Carl. Jeg vil ikke begynde med nogen Undskyldning hvorfor jeg ikke før har skrevet – noget som har lagt saa nær i mine Tanker at jeg ofte har spurgt mig selv: Du har dog vel skrevet til Carl? – – men jeg vil kun henvise Dem til indesluttede Brev til Sophiek398 der tilstrækkelig vil forklare denne Forsømmelse. De maa gjerne, med den Discretion som jeg regner paa hos Dem, læse det, hvis De har Lyst. Det indeholder ingen Hemmeligheder, men heller intet som det er værdt at slippe ud, hvor det kun vil spadsere fordreiet og overdrevent omkring. Sand og aabenhjertig er man blot for dem for hvem man ikke kan være andet, selv om det koster os Overvindelse, men dem der spørge efter os af Nysgjerrighed eller ialfald med en blandet Deeltagelse, skylder man det ikke. Nu, det er en ærlig Sag at man har det Ondt, naar det ikke kan være anderledes. Jeg vil bestræbe mig til Dem at give nogle Smaaskildringer der ere mindre triste. Altsaa hos Villemøesk399 Bredgade No 186 boer jeg nu og har et Par smaae Værelser ud til et stort Gaardsrum. Der hviler over dette Huus noget saa gammeldags, ægte patriarkalsk, noget saa uberørt af Tiden, som om de dybe høiloftede Værelser, med deres Slaguhr i Krogen og den Villemœske Slægt pudret paa Væggene, havde staaet saaledes forstenet og «nedstøvet» siden Anno 60 eller 70. De Gamle passe godt dertil, Kammerraaden,k400 en aldeles holbersk Figur, og d en gammel 65 grim Enkefrue Reiersen,k401 der klæder sig ungdommelig, og synger og spiller. Hun faaer undertiden Anfald af Galskab hvori hun vil, fortæller Fru V.k402 begaa Selvmord, dog [2] altid saa at Nogen kommer og forhindrer det, Hendes Trang til at vække Opmærksomhed og blive afgjortk403 yttrer sig paa den meest comiske Maade. Stakkel, det skal komme af at hun engang førte et stort Huus og var feteret i Randers, og nu kan hun ikke finde sig i den reducerede og ufeterede Tilstand. (Gud bevare Enhvers Forstand!) Til disse Gamle danne de Unge en broget Modsætning. Den ene af Pensionairerne ( en ganske ung Student Arland,k404 af franske Forældre, er smuk, livlig og begavet. Han fører frit Sprog her og er et Slags enfant gaték405 her, han driller og kjævles med den gamle Frue Reiersen uafladelig. Dertil kommer stadige Besøg af gamle Madammer og Jomfruer den ene frygteligere end den anden. ‹…› Dette Menagerie blev endnu formeret med en Broder af Fru V.k406 der ankom pludselig en Dag efter at hun paa 20 Aar ikke havde hørt fra ham. Han medbragte fra Vestindien en lille vild Mulatpige,k407 hans Datter, der nu skal opdrages her i Huset. Dette er nu Befolkningen, hvoraf dog endnu nogle Lemmer mangle, blandt andre Grimur Thomsenk408 der er paa Island, men ventes hver Dag hjem. Og Alt dette bevæger sig i patriarkalsk Ugenerthed mellem sig, under huuslig idylliske Tilstande hvorom vi med vor fornemme, ziirlige Leveviis ikke kunne gjøre os nogen rigtig Idee. At jeg, der gjælder for en af meestn85 Kræssne i dette kan trives her, undrer Dem nok, Jeg holder det kuns ud – hvis jeg forresten holder det ud! – fordi det dog er Mennesker man er i Nærheden af og disse Mennesker ere godmodige og venlige. Frygteligst af Alt er den tomme, kolde Ensomhed, da hjælper intet nok saa deiligt indrettet Huus. Fru V. er næst den lille Arland – han er liden men har et deiligt Hoved – Den Bedste. Hun er en Typus for den gode Danskhed: Hjertens god, ikke smaalig, nei tvertimod hun styrter sig af lutter bare Ædelmod ind i lutter Forlegenheder og Ulykker –n86 Hunn87 vaager ret moderlig over de unge Herrer, og hun ere ogsaa den eneste hvem de vise Hengivenhed og Respeckt; der er noget saa godt og rolig forstandig ved hende. Men ‹hun er› Men hun er dvask og sorgløs og mangler saa forladt af al Gratie, alt Skjønhedsbegreb at jeg troer enhver Kokkepige hjemme har mere deraf end hun. Saltet, Kritikken mangler [3] her, som overalt. Beviis nok derfor er at Fru V. roses overalt som den fortreffeligste, «rareste Kone, men ingen falder paa at der mangler noget. Det gaaer saa ret over en bred Læst Altsammen. Siden jeg kom, er der hændt, at Datteren, en halvvoxen Pigek409 har været farlig syg, at den gamle Fru R. har havt en Raptus af sin Galskab, og den lille Mulat er kommen som falden ned fra Skyerne, med Fordring paa at blive «civiliseret». Men Alt det er som Ingenting. Næste Dag trækker Selskabet ud til Frederiksberre» eller til Tivoli, den Syge og den Gale og den Vilde er med, og enhver er fornøiet.

Dette er nu Prøver paa den gode Danskhed. For Skildringer af den slette vil jeg forskaane Dem, kjere Carl – Hvilken Nation! Ja, skal man dømme efter Kjøbenhavn saa har vor J.k410 Ret naar han sagde at Alt var raaddent i Grunden. Man kan stikke sin Finger hvor man vil saa vil man mærke det. Hvilken ækel Materialisme som ingen rødmer ved at bekjende, hvilken Selvgodhed, og denne lurende Uvillie mod alt Fremmed! der især træder frem i den simple Mand! Enhver Fremmed er her en god Prisek411 som det aldeles ingen Skam er at bedrage. Jeg lader mig sjelden overliste, men alle Nyankomne klage derover. Ja Mann88 skal her lære at agte hvad der virkelig er godt og ufordærvet hos os, Carl. Denne Nation kan kun tugtes gjennem store Ulykker, der ogsaa vil bryde ind over den, og vel fortjent. Da, naar hele Klatten sidder i Svælget paa Tydsken eller en anden Hval, da kanskee det falder dem ind, at det havde ikke været saa galt om de havde modtaget den Haand der raktes dem. Er det ikke latterlig at vi skulle gaae oppe hos os og begeistre os for Ideen, medens de, hvem den egentlig skulde komme tilgode ikke vil vide af den, og i Grunden ere opbragte paa disse Møder der skal befordre den? Nei man skulde lade dem være, og lade dem seile sin Undergang imøde. Saameget er vist at man bliver ikke Skandinav ved at være hernede. og mine Sønner,k412 saa smaae de ere, blive det heller aldrig. Der gives Indtryk som aldrig udslettes.

[4] Forresten har jeg intet at fortælle Dem som kunde være noget interessant. Mit Liv er dertil altfor skindmagert. I de sidste 14 Dage har jeg næsten ikke været ude da jeg ikke er rask. Her er næsten ikke et skikkelig Menneske i Byen nu Alle ligge paa Landet eller paa Reiser. I Haven, det vil sige Dyrehaven, har jeg ikke været. Jeg har lidet Raad til at gjøre Toure, og Modet og Tilliden der sattern89 slige Ting i Værk er da for det første lammet. Lidt Landluftn90 og Hvile efter vilde bekomme os Alle vel.

Og Oscark413 min prægtige Gut, hvordan lever han? hvordan er D‹e› fornøiet med ham? At jeg kan undvære disse 2, at jeg kan leve saalænge uden at see dem! Dog hvad maa et Menneske ikke undvære! Det kan jo leve kun med en Lunge. og mon det ikke kunde hjælpe sig med ¼? Men naar det saa murrer i mig at det skal være saa, at en Moder maa undvære sine Børn, og see deres Kjerlighed gaa over paa Andre, saa maa jeg berolige mig med det Svar, det er bedst at det er saa – for Øieblikket er det bedst. Jeg veed jo at Oscar har det godt hos Dem. I det Øieblik at min Stilling er saa ordnet og jeg selv saa ligevægtig at jeg tør samle dem, skal det skee. Fru Colbank414 skrev: Du veed vel, at det er bestemt at O. ikke skal blive Officeer men studere.» Nei jeg veed ikke at dette er bestemt. Men De vil vist f ikke finde det ubeskedent af mig om jeg ønsker at høre noget nær‹mere› om denne Bestemmelse. At han skulde mangle saa aldeles arithmetisk Talent at dette skulde være nogen Hindring for at gaa den militaire Bane, troede jeg ikke – og har aldrig hørt denne Mangel hos ham nævne. Detn91 bliver for mange Studenter af dem, skulle de Alle studere. En eller to af dem burde synes mig gaa den praktiske Vei. Kan Robertk415 troer De blive Militair? Emil maa enten blive Sø- eller Landmand, han synes mere at være skikket til et bevægeligt handlende end et tænkende Liv, han maa altid have noget at prøve sine Kræfter paa. Alle disse Anlæg kunne med Guds Hjelp arte sig til noget Dygtigt, men saaledes som de nu yttre sig forstyrret og vildt er han en levende Taalmodighedsprøve saa lang som Dagen er. Jeg kan ikke tøile denne Vildhed denne Kraft, og i disse ynkelige snevre Forhold hvori jeg lever og har levet, falder enhver af hans Streger dobbelt over paa mig. Nu netop var her en Scene hvor han havde skaaret i Bordet. Skulde Sophie være reist til Guulskoven,k416 da vil jeg bede Dem kjere Carl om at beholde Brevet til hun kommer hjem. Hils hos S‹…› og Lev vel. Jeg hører vel snart fra Dem?

Deres Camilla C.

Det skandinaviske Kirkemøde,k417 bliver meget dadlet hernede, hvilket De ogsaa vil see af Bladene. Den almindelige Mening er at der intet Resultat er kommen ud deraf, og at de høiærværdige Herrer have ladet sig henrive af en ganske uapostologisk Hidsighed Saadanne Debatter burde jo heller ikke være ført for aabne Døre. De bedste og meest begavede Præster have nok ogsaa mærket Uraad og hvad det vilde føre til, derfor holdt de sig klogelig hjemme. Det var ogsaa nogle Repræsentanter I sendte!

Jeg var der ikke skjøndt jeg havde havt Lyst, thi jeg kommer ingensteds, men Alle der have bivaanet disse Møder ere enig i at de gjorde et slet Indtryk. Navnlig have Grundtvigk418 og Birkelandk419 prostituer‹e›t sig.

21. januar 1858. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k420

Torsdag den 21de Januar 1858

Tak for Dit Brevk421 kjere Robert, det voldte mig megen Glæde, det var længere udførligere end jeg ellers pleier at faa dem fra Dig. Man kan mærke at Du bliver en stor Gut med mere Alvor og Orden i Tankerne og hvad der er det bedste – at Du er paa Veie til at blive flink og flittig. O ja kjere Robert, jeg har aldrig tvivlet paa at den Tid ogsaa vilde komme for Dig. Hos Nogle vaagner denne Ambition, denne Bevidsthed om hvad vi ere os selv og Andre skyldige, tidlig, hos Andre senere. Jeg har aldrig tvivlet paa Dig, jeg har altid tænkt: jeg kjender min Robert, han vil, han maa blive en flink og brav Gut. Derfor har jeg været hjertelig bedrøvet naar jeg har hørt andet om Dig, men jeg har aldrig fortvivlet derover. Skulde Du gjøre en Undtagelse fra Dine Brødre,k422 der alle 3 vække ualmindelige Forhaabninger? Alle 3 love at ville gjøre deres Fadersk423 Minde Ære! og det vil ogsaa Robert, Papas bedste Gut som han bedst har kjendt, meest holdt af.

[2] Svaret paa mit Brev til Digk424 fra Kjøbenhavn fik jeg desværre aldrig. Kuns det lille temmelig indifferente hvori Du siger at Du havde sendte det. Det var skrevet saa ret af mit fulde Hjerte til Dig – gjem dette Brev Robert! – det fordrede et Gjensvar, ogsaa fra Dit Hjerte, og da dette ikke kom og jeg forgjeves sukkede efter det, tabte jeg for lang Tid Lysten til at skrive. Dette er ikke godt, thi derved blive vi lettelig fremmede for hinanden. Hvor dette Brev er bleven af forstaar jeg ikke, jeg synes Du sagde at Du havde sendt det til Holger.k425 Dog nok nu om Breve. Kunde man bare vende vænne sig til at tage Livets smaae Ubehageligheder og Fataliteter uden at tale saa meget om dem, (thi derved forværres de) – saa var det godt.

Du siger der er stille oppe paa Landet, i al Fald til at være Julen, thi ellers er det jo i sin Orden, men Du kan tro Byen er heller ikke meget munter nu for Tiden. Her er saa stille og tomt paa Liv som om her var Pest i Byen, Pengekrisen nedtrykker alle, og dertil megen Sygelighed. For os der kom fra det livlige Kjøbenhavnk426 var det en mærkelig Overgang at komme i de stille, tomme Gader. Og dog er her i mange, mange Stykker bedre; kan jeg blot faa beholde min Helbred, der altid er meget bedre dernede, saa vil jeg ikke angre at [3] jeg er vendt tilbage til vor stille By igjen. Her er dog saa mange Kjere og elskværdige Venner, om man end altid maa savne det som aldrig i dette Liv erstattes.

I Forgaars, Tirsdag vare vi Alle henne og saa «Lord Russell», Munchs nye Tragedie,k427 Alf fik Billet af mig, og jeg og Emil af Munch selv. Der var megen Graad, og Rørelse, og naar det engang maaske paa en anden, fremmet Scene bliver ordentlig, som det sig bør, spillet, vil det være af en gribende Virkning. Nu sørgede vore Skuespillere for at vi godt holdt det ud, men at vi dog i det Hele fandt Stykket noget for langt. Det glæder mig kjere Robert, at Du yttrer Lyst til Læsning, og gjerne vil lægge Dig til Bøger. Jeg har en tydsk Folkekalenderk428 som Du skal faa. Den er ikke ganske ny, men der er mange morsomme Historier og en Masse med Skilderier. Hvad der forresten er passeret af Mærkeligheder vil Alf fortælle Dig, han har lovet at ville skrive Dig til med det Første. Iovermorgen paa min Geburtsdag skal her være mange Fremmede, derfor faaer jeg i Morgen ikke megen Tid til at skrive, og vil derfor slutte Brevet i Aften. Det kunde være længere og indholdsrigere, men Du unskylder mig nok for denne Gang [4] jeg skal derimod paasee at Alf ganske ordentlig giver Dig Besked i sit. Han vil fortælle Dig mere som kan interessere Dig end jeg. Nu kuns et hjerteligt Levvel, min kjere, kjere Bob! Skriver Du, saa glæder Du

Din

Moder.

Skriv mig til naar Onkel Johank429 kommer.

26. mars [1858]. Brev til Fredrik Peter Brandt

Brevs. 237

k430

Christiania den 26de Marts.

Det gjør mig af dobbelt Grund ondt at De flere Gange forgjeves har søgt mig, og at jeg kuns engang vistnok var tilstæde, men ude af Stand til at modtage Dem, hvorfor jeg ved min lille Sønk431 lod Dem anmode om en ganske kort Frist. Da denne længesiden var udløben ventede jeg Dem igjen ikke, men var nødt til at gaa ud, da jeg var udbuden.

For at dette ikke oftere skal hænde vil jeg være saa fri at bede Dem om at komme herhen i Løbet af Formiddagen [2] eller hvis det ikke er Dem beleiligtn92, i Morgen, dog vilde De have den Godhed at underrette mig om til hvilken Tid, saa skal De være vis paa at treffe mig.

Camilla Collett.

[3]

__________

Adressetekst:

Cand. jur. Brandt Christiania.

[Juni–juli 1858]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k432

Mandag.

Min kjere Robert!

Kun et Par Linier faar Du dennegang med Tante Hannek433 som jeg hører reiser allerede i Morgen. Dit kjere Brev,k434 som ret har voldt mig Glæde fortjente visselig etn93 længere og udførligere Svar end dette. Det var saa velskrevet!n94 og i alle Dele lovende – thi min kjere Robert, et Menneskes Brevskrift, er det bedste og ufeilbarligste Aftryk Kriterium for Mennesket selv – at jeg nok torde knytte nogle glade Forhaabninger til det. Ogsaa Din Haandskrift har taget sig meget op, og behøver jeg at sige Dig at det glædeligste, det Bedste deri var den Lyst den Iver for Din Fremgang der røber sig selv, uden nogen Hensigt og som netop derved viser at det er Dit Alvor, og at man tør stole paa det.

Hvad der nu nærmest ligger mig paa Hjerte er sagt i 2 Ord: hvorledes og naar jeg skal see Dig. Tante H. antydede for mig at Du maaskee, hvis Du fik Tilladelse af Din Onkel,k435 vilde gjøre en Tour til Bergen med en Kamerat, og paa den Viis slet ikke komme herned. Det vilde gjøre mig alt for ondt skulde jeg ikke heller i Aar faa see Dig. Men kan det ikke skee inden den 10de Juli da bliver det vel neppe dennegang heller. thi den 10 Juli begynde vore Ferier, og jeg vil ikke spilde en Dag længer i denne [2] nu for mig afskyelige By, hvor man hver Dag sluger saamegen Hede, Støv Qvalm og Stank, og hvor fast den sidste af mine Bekjendte er bortreist, at jeg inderlig sukker efter at kunne faa nyde et Drag frisk Luft paa et andet Sted. Min Plan er at Emilk436 skal faa besøge Velo,k437 og Alfk438 og jeg drage da – maaskee ned til Jarlsbergk439 maaskee opholder jeg mig en 8 Dages Tid først i Sandefjord.k440 Er der da nogen Mulighed i at Du forinden kunde komme herned? Jeg gaar i Morgen tidlig ned til Jernbanen for at tale med T. Hanne derom. Næste Søndag tager jeg mueligens en Tour til Eidsvold, for at besøge mine Forældresk441 Grave. Ak der er fast ikke andet end Grave hvor man seer hen! Muligens kunde Du møde mig der, dog derom vil jeg tale med Din Tante. Paa et Par Dage men. Far nu vel min egen kjere Gut! Skriv mig uopholdelig til, naar Sagen er ordnet.

Din Moder

C. Collett.

[August 1858]. Brev til Bernhard Dunker

Brevs. 561

k442

S. T

Hr Advokat Dunker!

Jeg takker Dem meget for Nydelsen i Gaar Aftes.

Tør jeg bede Dem medgive Budet 1 Exemplar af 1ste og 2den Deel af min Fortælling,k443 hvis Restoplag jo er beroende hos Dem? Skulde der ingen 2den Deel være at finde, da kuns en 1ste Deel. Ole Bullk444 skulde have den.

De har ikke fundet det beleiligt, at komme herhen efter Deres Løfte, og maaskee har jeg anmodet Dem om formeget. Min feilslagne Forventning vilde jo været meget formildet, hvis jeg havde vidst det, og ikke holdt mig hjemme hver Formiddag af den Grund, i en Tid der egentlig ikke tillader mig at sidde rolig hjemme

Tale med Dem maa jeg dog, nemlig om Affairen med Tønsberg,k445 der nu maa gjøres [2] noget ved, hvis det ikke er for seent, samt om en anden Sag der knuger mit Sind. og De vil vist ikke nægte mig det Raad, den Oplysning jeg søger, og desværre er nødt til at søge blandt Fremmede, saameget mere som De Dunker, virkelig og i Sandhed er den Eneste af de Herrer jeg kunde hen vende mig til, hvis Raad og Indsigt jeg stoler paa.

Kan jeg altsaa ikke treffe Dem her, vil jeg selv vandre ud til Malmøen,k446 naar De godhedsfuld vilde sige mig hvilken Dag De er at treffe, eller rettere ikke at treffe, i Deres Familie.

Deres forbundne

Camilla Collett.

[3]

__________

Adressetekst:

Advokat Dunker.

1. oktober 1858. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k447

Fredag Aften den 1ste Oct. 1858.

Hvad skal jeg sige min Robert? Ak min Tanke har den hele Dag ikke forladt Dig, men vil jeg forsøge at skrive, bliver ethvert Ord saa tørt og saa fattigt. Hvad skal en Moder sige, der er bleven fremmed for sit Barn, og som ikke engang paa denne dets Livs vigtigste Dagk448 kan være sin Robert nær! ak vi have ingen Nutid tilfælleds, vi vide saa lidt om hinanden,n95 kjende hinandenn96 saa lidt, jeg har kun Erindringen om Din Barndomstid, da Du var min Robert – min, vor lille Bob – og Haabet, Robert, Haabet at jeg engang skal vinde Dig tilbage, dobbelt, at jeg skal faa baade Mamas og Papas Part i Dig. Da skal den lange brudte Kjæde forenes igjen for aldrig at afrives mere. Da vil Du ogsaa bedre forstaa hvorfor jeg har staaet Dig saa fjernt, og Du vil tilgive mig at jeg saa sjelden har skrevet. Jeg skriver ikke Breve mere til Nogen, siden Alle de ere døde og borte der engang modtog dem. Ligegyldige Breve fulde af Dagsbegivenheder og Futiliteterk449 kan jeg ligesaalidt skrive. Dog derom vilde jeg ikke tale.

Ak, hvem skulde sagt mig da jeg bar Robert paa mine Arme at jeg ikke skulde være hos ham paa hans Confirmationsdag? Og dog maa det udholdes, og takke maa jeg Forsynet til, og erkjende at det er [2] vel som det er, at naar Du skulde til Fremmede Du da er kommen til kjerlige og samvittighedsfulde Slægtninge.k450 Lad os begge taknemlig erkjende dette. Ja jeg veed du gjør det, jeg tvivler ikke paa de Følelser der besjele Dig paa denne Overgang i Dit Liv mod dem der saa trolig have opfyldt Forældres Pligt mod Dig, og have havt denn97 overordentlig vanskelige og ansvarsfulde Opgave at opdrage Dig.

Saa velsigne Dig Gud da min kjere, elskede Robert, han være tilstæde og lægge al sin Styrke i Dine Løfter. Al min Tanke, min Sjel skal være hos Dig fra Morgen til Aften, hver Time paa Dagen. At vi tilbringe den hos de gode Stenstrupsk451 følger af sig selv. Det vil være en Trøst og lette Savnet ved ikke at kunne være Dig nær.

En Present skulde fulgt med men den kan ikke blive færdig før til Ugen, Grunden vil Du da faa at høre. Den skal haaber jeg volde Dig Glæde. Mere skriver jeg da, om hvordan vi leve, og om vor nye Bolig.k452 Alfk453 raaber inde fra Sengen: Hils Robert og gratuleer ham!

Saa lad vore Tanker da mødes, thi ogsaa Du Robert, glem ikke den der ivrigst og inderligst omfatter Dig paa denne Dag.

[3]

__________

Adressetekst:

Til Robert Collett Lillehammer betalt Anbefales til hurtig Befordring

26. oktober 1858. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k454

Den 26 Oct. 1858

Kjere Robert!

Dine 2 smaae Brevek455 har jeg modtaget og det behøvedes ikke Dine kjerlige Bønner om at skrive thi visselig det har hver Dag lagt mig paa Hjerte, uden at jeg har fundet den rolige Stund som dertil udkræves. Naar Du vidste under hvilket dagligt Tryk jeg har levet, ja ligesiden jeg vente tilbage i Høst vilde Du tilgive mig at jeg ikke skriver saa ofte som vi begge kunne ønske. Til Al aandelig Bedrift – og dertil hører unægtelig Brevskrivning, maa man – kræver en viss Ro og Ligevægt, som man ikke altid har, og som man allermindst faar under Beskjeftigelser som mine. I et heelt Aar har jeg ingen fast Pige havt, men kun en der kom et Par Gange om Dagen, dertil et afskyeligt og usundt Logi, og en afskyelig Vært. Nu er jeg flyttetk456 og boer sundt, men temmelig langt fra Byen, saa at Besværlighederne hidtil have været fordoblede. Først idag har jeg faaet en fast Pige, det var ikke til at holde ud længer. Den Smule større Ro der derved vil indtræde i mit Liv – jeg føler den allerede i Tanken forud, skjønt jeg endnu i Dag har havt det uroligt nok – den skal Du nu i Aften nyde Førstegrøden af, min Robert. Jeg vil først fortælle Dig lidt om min nuværende Bolig, siden vi er ved Kapitlet. Det er en nybygget Gaard ude paa Holmen, ligeved, eller foran den store Have paa Munkedammen som Du nok erindrer gaar lige ned til Søen saaledes at det stadselige hvide Huus ligger lige paa Skrænten. Beliggenheden er følgelig aldeles [2] henrivende, den store aabne Fjord foran alle Vinduer, og Udsigt til Øerne og fornemmelig Ladegaardsøen. Disse Goder, den herlige Luft ikke at forglemme, ere for mig saa uskatterlige,k457 at jeg vil bære alle Savn og Møisommeligheder her i Førstningen, det Væsentligste er dog at jeg ynder Stedet, ak det er første Gang siden vi forlod vort lille yndige Huus bag Slottet, som jeg kan sige det! Det var ret et heldigt Træf at jeg fik det, og da var der rigtignok kuns saameget Rum her at jeg kan sige at have faat et Fodfæste, kuns 2 Værelser nedenunder og 2 Etager høiere et lidet Kjøkken – dette er jo frygteligt ubeqvemt, men jeg har Haab om noget bedre, det gjælder blot ikke at blive træt og slippe Taget. Ja naar Du kommer min Robert skal Du bo hos mig, og Du skal see hvor deiligt her er herude. Tænk hvilken Skøiteis! der vil blive! Det ligger temmelig nær Framnæs, og Observatoriet.

Nu til noget Andet. Ja med Glæde har jeg hørt alle de sidste Beretninger om Dig Robert, og alle stemme glædelig overens i det som bare er Godt. Ak jeg vidste det nok, skulde denne Følelse kunne bedrage en Moders Hjerte? jeg vidste det og sagde det, at min Robert skulde blive en brav Gut, selv dengang da Andre tvivlede derpaa. Ogsaa med Alfk458 gaar det herligt paa Skolen, Skolen er hans Liv hans eneste Tanke. At han har faat Friplads og Stipendium har Du maaske allerede hørt. Det er en uhyre Lettelse for mig kan Du begribe.

Min Present har jeg ikke glemt, nei langtfra! Den skal være Dig vis, men af gode Grunde maa det udsættes, Du maa gjerne vide hvad det er, Du kan vente: en Photographie af mig tillige med Dine 3 Søskende i en Grouppe. Men ogsaa dertil kjere Robert kræves der en vis Ro og Følelse af Velvære, som jeg saa ganske [3] har undværet i den senere Tid, og saasom saadant afspeiler sig i Trækkene vilde det blevet et uheldigt og kanskee uligt Portrait af Din Moder, uligt fordi en nedtrykt Sindstemning dog ikke maa antages at være det normale, men man har ret til at vælge den bedste. Und mig derfor lidt Frist endnu kun en Uge eller 2, saa kommer jeg mig lidt igjen. Dertil kommer at Emil,k459 der naturligviis ikke maatte mangle, har faldt og forslaaet sin Næse, saa han har seet gyselig ud, men er nu i Bedring. Gid det nu maatte blive heldigt og volde min stakkels Robert der maa leve saa fjernt fra Moderk460 og Sødskende, lidt Glæde. Din Haand er efter Skriften at dømme neppe rigtig helbredet endnu, Dit første lille Brev i Høst var saa smukt skrevet at jeg glædede mig ret derved. En smuk Haandskrift er yderst carakteristisk for et Menneske, og lader slutte paa mange smukke Egenskaber medens en utydelig sjudsket Haandskrift altid uvilkaarlig indtager mig mod Personen. Hvilken gratiøs, fiin og aandig Skrift var ikke Din Faders!k461 Ingen af Eder vil komme til at skrive saa smuk en Haand. Hos Stenstrupsk462 var jeg Din Confirmationsdag,k463 og jeg drak Din Skaal ved Bordet med Taarer, jeg maatte gaa fra Bordet, jeg gik ind til Din Faders Portrait, det saa saa kjerligt, næsten vemodigt paa mig som om jeg hørte ham sige: Gud velsigne vor Robert! Vor Robert er ikke hos Sine men langt herfra.» Ja Gud velsigne vor Robert, og være med ham nu som før. Maatte Du ret inderlig føle Betydningen af denne Overgang i Dit Liv og ikke blot nu men beholde Indtrykket deraf denne vigtige og høitidelige Handling længe, længe. Denne Overgang hvor uhyre er denne ikke! Tror Du mange rigtig fatter den, og hvad det vil sige at forlade ende Barndommens [4] sorgløse – ikke i den Forstand at den er uden Sorger –n98 ansvarsløse Livsafsnit for at gaa ind i et andet fuldt af Møier, Ansvar og Forpligtelser, Forpligtelser mod til Gud og Mennesker som man før ikke har havt Anelse om! «Tror Du paa Gud Fader, Søn og Helligaand?» spørges der, og alle svare Ja! ak hvor mange have ikke letsindig sagt dette Ja, Har Du ikke letsindigt sagt dette Ja Robert, som jeg vil tro, saa slip det ikke heller, plei det som et lille Korn i Dit Hjerte at det kan voxe og blive stærkt, saa er Du hjulpen i al Evighed. Den christelige Overbeviisning kan man ikke give sig selv, men beed derom, tig derom og den vil blive Dig givet, med Forstanden kan vi maaskee lettere fatte den end med Hjertet, thi den vil snart kunne sige os at den ‹…› christ. af alle Verdens Religioner er den Eneste der holder Stik, og formaa at tilfredsstille Sjelens Krav, men ak Hjertet vil ikke altid følge med. Det er svagt og modstræbende og skyer Lidelsen. Maatte – ak ja med dette Ønske som jeg ikke kan udtale men som Du vil gjette, vil jeg sige Dig Farvel for dennegang.

Din inderlig elskende

Moder

Camilla C.

‹d›en chr‹…›

God Nat min Robert, jeg er saa træt, saa træt.

Glem ikke at hilse Kjerulfsk464 paa det Venligste. Det glæder mig at Du er kommen til de snille Baumanns.k465

[22. desember 1858]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k466

Kjere Robert! Kuns et Par Linier faar Du dennegang indlagt i Alfs Brev,k467 kuns et hjerteligt Ønske for Din Fødselsdag,k468 og et Ønske om en glædelig Juul. Alf har haaber jeg sagt Dig mine Grunde for at den lovede Photographie endnu ikke er sat i Værk. Den var ikke muligt saalænge Skolegangen varede, da det maatte skee om Formiddagen. Men nu i Helgen faa vi alle Tid. Jeg er urolig for det meget lange og udførlige Brevk469 jeg skrev Dig omtrent i Begyndelsen af November, at detn99 maaskee ikke har faaet det, thi i saa Fald vilde Du vist besvaret det. men jeg har ikke faaet en Linie fra Dig siden Svaretk470 paa mit Comfirmationsbrev, og jeg skrev samme Aften som jeg fik dette Dit Brev. men har ladet mig nøie med at gjennemlæse Dine Breve til Din Tante.k471 Men ogsaa disse min Robert have voldt mig megen Glæde. At Du er rask og munter og gjerne vil more Dig er et godt Tegn. Gid nu Julen vil blive lidt fornøielig for Dig, og at Du ikke for meget vil savne Din Tantes og Onkels Selskab. men ogsaa dette er godt til noget, saa lærer man først at vurdere de Goder man ikke har, naar man maa undvære dem en Stund. Juleaften vil jeg savne min Robert mellem alle de andre glade Gutter. Imorgen Oscars Geburtsdag,k472 skal vi have et lille Selskab her.

Lev vel min kjere Søn – Din kjerlige Moder

[23. mars 1859]. Brev til Robert Collett

Brevs. 5

k473

Robert min kjere, kjere Robert! Hvad tænker Du om Din Moder der endnu ikke har besvaret Dine 2 Breve,k474 der dog glædede mig saa, ved sin livlige og hjertelige Tone. Hver Dag tænker jeg paa min Robert, ja mange Gange om Dagen, og saa gjør det mig saa ondt at tænke at Du venter derpaa, og tror det er Ligegyldighed. Men gjør aldrig det Robert, tro aldrig, aldrig at Grunden er Ligegyldighed, naar det engang igjen skulde hænde at Du savnede Breve. Det er kun huuslige Grunde der hav‹e› voldt det, men Gud skee Lov, nu maa jeg ansee dem for hævede. Her var nemlig ikke Kjøkken da jeg flyttede ind i dette desparate Huus,k475 der kun er at regne for en Sommerbolig. og dette har affødt saa utallige Besværligheder og Vanskeligheder for mig at Du neppe kan tro hvad jeg har udstaaet i denne Vinter. Intet Kjøkken! ingen fast Pige! det ene følger af det Andet, saa har jeg maattet hjelpe mig med nogle Kjærringer der kommer og gaaer, ret noget Pak! I 1 ½ Maaned var jeg ganske uden Hjelp og gjorde alt selv. Under saadanne Omstændigheder er man ikke oplagt til at skrive Breve der kan være til nogens Glæde. Nu er den Nød over, jeg har faaet en brav Pige – hun er fra Lillehammer – og har leiet et Kjøkken, saa Sommeren lover mig [2] nogen Erstatning for den slemme Vinter. Her er dog saa deilig herude, og jeg tænker paa naar Du skal komme ud og besøge os. Altsaa tro ikke jeg har tænkt mindre kjerlig paa Dig Robert om jeg end ikke har skrevet. Jeg har ikke glemt nogen af mine Løfter til Dig. Din Geburtsdagsgave ligger færdig i 2 Bøger, der haaber jeg, vil pryde lidt Dit Bibliotek, de ere rigtignok af et alvorligt Indhold. Din Daguerrotyp skal Du faa som jeg har lovet Dig, men vi have udsat det, deels fordi Dagene skulde blive klarere, samt af den Grund at jeg vilde afvente en gunstigere Tid for mit Udseende, der ikke forskjønnes ved at man fungerer som Enepige. Naar jeg har hvilet mig ud og faaet en Smule Ro og Pleie saa skal Guttene og jeg tage vore bedste Miner paa og en vakker Dag gaa ind og lade os afcontrafeie.k476 At Du er umaadelig glad i at komme herindk477 hvor Du har alle Dine kjereste, og alle Dine bedste Erindringer, dette fatter jeg saa godt – selv om det ikke var et Sprang fra Chr Lillehammer til – Christian‹ia›. Men Christiania har flere Goder, men ogsaa flere Fristelser, som Gud naadig afvende fra Dig! Jeg kjender Dit Hjerte Robert, det er kjerligt. og godt, men Din Carakteer trænger til at styrkes. Dog Gud som saa naadig har ført Dig over Farerne før og styrket Dine gode Forsætter vil ikke herefter forlade Dig. Husk paa hvor uendelig mange der seer med Forventning paa Dig, [3] hvem Du kan volde megen, megen Glæde, men ogsaa uendelig Sorg. Jo ældre Du bliver jo flere og forskjelligartede bliver Fristelserne, der lokker et ungt Menneske fra Ærens og Dydens Vei, jo mere maa man være paa sin Post. Det er en daarlig og slap Anskuelse at den samme Moral i visse Stykker gjælder ikke for Mand og Kvinde. Din Fader ivrede ofte mod den – han sagde ofte at en Yngling havde ligesaavel en Reenhed at forsvare som en ung Pige.

Jeg haaber at Din Tantek478 fortæller Dig af Livet hernede hvad der kan interesse‹re› Dig, jeg er saa lidet med, at jeg ikke kan meddele Dig stort deraf. Dog lod jeg mig lokke til den Daarlighed at gaa paa Maskeradenk479 som Studenterne gav; det er ikke paa slige Steder jeg morer mig – Der var adskillige morsomme Masker, blandt andet 2 colossale Haner, der galede meget naturligt og sloges saa det føg af dem. Ligeledes et Spøgelse der rakte op til 2den Etage. Bedst var jo den Qvadrille der blev danset af 14 Par, alle costumerede i yderst kostbare Dragter fra Ludvig XV‹de› Tid. men Refrainet af det Hele er at vi due ikke Maskeradern100 her hos os, da det forudsætter en Bevægelighed og en Sands for Intrigen, som vi nordiske Nationer ganske mangle. Megen Harme vagte det hos enhver Honettænkende, en Vise der blev solgt og som gaar ud paa at harcellere Fru Colbank480 og de Korrespondenceartikler hun meddeler [4] fra Paris og som have været at læse i Nyhedsbladet og Morgenbladet. De ere skrevne med Liv og Talent men noget maniereredt,k481 og strax skal Kaadheden tage fat paa dem, og paa denne høist uridderlige Viis stille Forfatterinden blot. Det har ogsaa vagt Uvillie, og de gode Studenter have ingen videre Hæder af dette Divertissement i deres Maskefest Men jeg har igaar sendt et lille Indlægk482 i Sagen i Morgenbladet, som jeg herved gjør Dig opmærksom paa. Det staar sandsynligviis allerede indrykket idag Onsdag den 23de, eller senest i Morgen.

Nu maa jeg sige Dig Farvel – min egen Gut, jeg skal nu til Byen i 1000 Ærinder. Skriv snart til Din trofaste hengivne

Moder C. Collett

[April] 1859. Brev til Josephine Welhaven

Ms.8° 272

k483

Paaskehelgen 1859.

Det er ofte bleven bemærket naar Talen har været om Dem – af forresten velsindede Mennesker, at De var skinsyg, skinsyg paa Fortiden. Det var Dem imod at Welh.k484 talte om hine tidligere Aars Begivenheder og de Individer der mere eller mindre betydningsfuldt grupperede sig om ham. at De fornemmelign101 havde Ondt for at lide endnu levende Personer, der kunde have en Slags forhistorisk Interesse for ham. Hvor jeg har hørt denne Beskyldning udtale, har jeg modsagt den. Den kunde saa let udarte til en af dissen102 staaende Phraser der ere saa nemme at tage til naar man ikke har noget Andet at sige, derved kunde den faa noget Odiøst, thi der er Mange der liig Welh. har deres stærkeste Minder i nævnte Tid og som følgelig ere partiske. Jeg har modsagt dem ivrigt, bestemt, har endog paaberaabt mig Deres og mit Forhold, at da maatte dog denne ugunstige Stemning være kommet frem ligeover for mig, der jeg dog uimodsigelig udgjør et Led af hiin Fortid, ja kan snart betragtes som den sidste Repræsentant for den. Jeg har benægtet det Josephine, skjøndt jeg ikke har følt mig ganske sikker paa – om jeg havde Ret dertil. [2] Der er Adskilligt som har bestyrket mig i denne Mistanke. Vil De vide hvad dette er, saa kan jeg ogsaa sige Dem det engang. Og nu Haand paa Hjertet og den anden hævet mod Gud, og siig at jeg har taget Feil, at Alle der dømme saa, have taget Feil. Kan De, tør De ikke dette, saa beder jeg Dem for Welhavens Skyld, saa besværger jeg Dem for Deres egen Skyld, Dem som jeg holder saa af, som jeg sætter saa høit, Dem som jeg skylder saa uendelig meget, overvind denne Svaghed, kast den bort! Riv denne Torn ud af Deres Hjerte, og De vil selv blive lykkeligere og Gud velbehageligere der‹v›[ed]

Kan De huske hos Hansteensk485 da vi talte om at ønske eller ikke ønske tilbage. og De proklamerede Deres Lykke, sagde jeg Dem et Ord som De maaskee ikke lagde Mærke til nok Væ‹g›[t] paa: «Det er ingen Sag for Dem, De kom da Grundene vare jevnede, der hvor Andre havde brudt deres Kræfter.»

Napoleonk486 udstædte engang et Decret omt. saalydende: «Junotk487 har ufortøvet at bryde op fra Madrid, til Saragossa og indtage Staden» Og Junot med sin bedste Styrke drog til S. og beleirede det. Men S. var ikke en almindelig, men ret en haardnakket, fortvivlet Dæmon af en Stad, der slet ikke lod sig tage paa napoleonsk Viis, men leverede en Modstand saa vedholdende, saa glimrende at Historien har neppe noget lignende at opvise. Junot og hans Helte [3] gjorde Underværker af Tapperhed og Udholdenhed, og der flød meget ædelt Blod. Men Napoleon blev utaalmodig og skrev et nyt Decret: «Lannesk488 begiver sig til S. for at indtage det.» Og denne General indfandt sig for S. og see! da var netop Staden bøiet, og den overgav sig til Lannes. Og han blev Seierherre og nævnes i Historien som Erobrer af Saragossa.

Josephine, saaledes kom De, sendt af denne Gudernes dunkle, ubøielige, napoleonske Villie, som vi kalde Skjæbnen, Andre der ikke kunne lide dette Ord – Herrens Tilskikkelser – nok, De kom, og med Gud og Rette blev De Seierherren. For Dem aabnede Staden sine Porte, og Stadens Borgermester og Raad have knælende overrakt Dem Stadens Nøglerne.

Og vær nu ogsaa høisindet som De var lykkelig. vær taknemlig, Lad de Beseirede opsøge deres Grave og feire deres Mindefester. Husk, der er Skygger at forsone. Og i Deres eget Hjerte skal De aarlig anstille en Offerfest, til de Faldnes Manes, og lade Alt hvad der ikke er Stort og Dem værdigt gaa op i Røgen.

Ja lad Welh. besøge denne Fortid uhindret, naar det kan glæde ham. Hold af de samme Mennesker! naar det kommer til Stykket er det blot Lidelseskamerater. Luk op for ham overalt, stig selv ind med, bliv selv hjemme der. Saa gjorde jeg med Collett,k489 der ogsaa havde oplevet en mærkelig og bevæget Ungdom. Tilsidst troede han at jeg havde været med, [4] og forudsatte uden videre at jeg kjendte Localiteter som jeg aldrig med mit legemlige Øie havde skuet. Hvad skulde De frygte af Skygger? Deres Magt er befæstet ved et levende Samlivs dyrebareste, fasteste Baand. Forstaa mig ret, jeg mener ikke jeg mener ikke paa Grund af at Deres og hans Navne staae indregistrerede i en Ministerialbog under en vis Datum, o hvilke Navne der findes ved Siden af hinanden!n103 jeg mener noget bedre. De har været W. hvad ingen af – – af os havde kunnet være ham. Med Sandhedens Ydmyghed og Freidighed erkjender jeg dette. Kun De magte‹d›[e] denne Opgave. Ak, der skulde andet til end bed‹aa›rede Hjerter. Og derfor besværger jeg Dem saasandt som De er Dem denne Magt, denne ædle Magt over ham bevidst, og den med Rette gjør Dem stolt, forring ikke dens Værdi vogt Dem for at misbruge den!

Det var dette jeg vilde sige Dem. Med hvad Ret, og hvad det angaar mig?n104 nei derom spørger De ikke. De veed meget vel at jeg har Ret til at tale. Lad det blive et Opgj[ør] engang for Alle mellem Welh. og mig, det er ogsaa skrevet for ham. For Dem og for ham skriver jeg dette, og tale vil jeg nu, Ret dertil har jeg i Kraft af mit Livs Taushed, i Kraft af de Livs- og Dødsspørgsmaale der ere uden videre bleve udtalte over dette arme, stumme Liv. Naar De har læst dette skal De ikke komme til mig paa nogen Tid, jeg magter ikke at tale mere. men skrive skal Welh. og De et Par Ord – – «modtaget og erkjendt.» –n105 Jeg, dette mit andet Jeg er det som har vundet Retten, nu da det har overlevet Alt, Blændværket, Fortvivlelsen, Skrækken og derpaa 20 Aars Kulde og Taushed. Det syntes mig nu saa godt at komme paa det Rene med ham, da vi ikke kunne undgaae at mødes [5] ude, og jeg tror at have bemærket Utryghed ligeoverfor mig, og ligesom en Sky for at berøre gamle Tider. Er det Welhavens Skyld, er det Deres? Min skal det ikke være. Over mit Liv er der udtalt et Ord der staalsætter, der løser for Troldskab. Har det engang ophørt at smerte dette Ord, saa er man usaarlig, Erindringen har ingen Rædsler mere, man kan befare alle Schachter, Det er det der nu jevner Veien til de platte, trygge Grunde. Nu seer jeg alting klart hvordan det maatte komme saa. Maa jeg dog tilstaa det, uagtet det er haardt! at Grunden til Skylden for at Welh. ikke – – at det var et Blændværk, ogsaa laa hos mig, i en Mangel, en frygtelig Mangel. Ogsaa jeg var forknyttet og havde ligetil min Indtrædelse i Verden undværet Solskin og Roes. Jeg vidste ikke om jeg var smuk, om jeg var god, eller hvad jeg var; ingen havde sagt det hjemme, og i Christiansfeld,k490 hvorfra jeg netop var sluppet ud, fik man heller intet at vide derom. Under dette Tryk, forpiint, forskruet laa min mægtige Natur, og sukkede efter Befrielse. Den krævede en Personlighed af mig, jeg havde ingen, ikke engang til at gaa sikkert over et Gulv, ikke Øine til at see paa Folk med, ikke og dristede jeg mig til at sige noget, saa var det ofte netop det jeg ikke vilde sagt, Og hvad jeg skrev – ak det er ikke til at læse nu, men græde, græde kunde man over denne rige Fattigdom. Hver Sætning staar der, som om den udtrykkelig var stillet hen for at opfanges paa en Landse. og det blev den da sagtens ogsaa [6] Nu forstaar jeg godt hvad Welh. skrev at han ofte var vred paa mig; jeg brød mit Hoved med hvad det kunde være, jeg søgte i noget Enkelt, ak, Grunden laa i det hele. Saa gik jeg der en stakkels «Barfüssele»k491 i denne ignoblek492 pedantiske bornerte Omgivelse hvor W. fandt mig. Ulykkeligere, Ulyksaligere kunde intet Sammenstø‹d› være, ingen Kamp frygteligere end den der maatte udspinde sig mellem 2 saa forskjelligartede Væsener. W havde netop i en overvældende Grad hvad jeg manglede, han manglede hvad jeg havde formeget af. Saameget farligere, mere vildledende blev denne Defect da den dækkedes af en Personlighe[d] som hans. Dunkelt maa jeg have følt dette, da jeg etsteds skriver at jeg tro‹ede› mig ikke skikket til at vække denne høieste Følelse hvorom der var Tale. Svaret var en Tilrettevisning, en Prote‹st› ledsaget af ak, alt for bedaarende Beviser. Protesten blev naturligviis greben med Begjerlighed og Hjertet spandt alle sine Traade fast til den, – saa et nyt Ryk, der rev dette op igjen, saa bad jeg om Naade, om at maatte være i Fred, saa det samme igjen gjentaget – indtil Vanvid. Paa denne Viis kunde en Kamp, uagtet der blot laa en Skuffelse til Grund, udhales saa længe, saa frygtelig længe. Og ingen anden Raadgiver end den svage Emilie.k493 Paa den ene Side den voldsomme Bernhard,k494 paa den anden min Slægt og Verden, for hvem jeg ogsaa skulde bevare en [7] Smule Holdning og Ære. Ak alle disse! døde og borte ere de Alle, og at jeg skal leve ene igjen! Dog jeg har forvildet mig, det var ikke min Hensigt at aagrek495 med disse Bekjendelser, jeg vilde blot give den knappeste Oversigt. De veed Josephine at vi have omtalt den psychologiske Egenhed hos W. at han aldrig synes at have været sig klart bevidst hvorledes han handlede dengang. Maaskee hans senere Skjæbne lagde dette Slør over hans Hukommelse, men jeg tror virkelig at enhver Kjendsgjerning man nu kunde rykke ham for Øie, vilde forekomme ham vildfremmet, ja ubegribelig. Kunde vi ellers forklare os at Welh. aldrig har forsøgt ved et eneste følt Trangen til at udtale et eneste forsonende Ord derover? Ogsaa denne Sorg er overlevet, det behøves ikke mere. Alt skal være glemt, glemt, glemt. Nu tale vi kun derom som om vi allerede vare over Kløvten hvor «al Bitterhed skal lades tilbage». Kunde vi blot vinde en bedre Holdning ligeoverfor hinanden, lære at omgaaes mere ligefremt. De har saa ofte bedet mig komme og besøge Dem i Deres Huus. De har bragt mig denne Hilsen fra Welh. ogsaa. Det kan jeg ikke, vil jeg aldrig kunne. Men skulde vi ellers ikke kunne dele hvad gode, aandfulde Mennesker dele med hverandre? Jeg indseer ikke hvorfor vi ikke kunne gjøre en Tour sammen, tage over til Ladegaardsøen for Ex. og raste der, medens vore Børnk496 springe omkring. Mig forekommer det ogsaa at Welh. og De kunde sidde oppe i min Stue en Times Tid, saa vi kunde [8] tale sammen. Dog dette er intet Forslag, De veed bedre end jeg om det vilde være godt. Maaskee W. endnu er for stærk for mig, og det vilde strax gaa itu.

Dette er mit Testament til Dem og til Welh. Nu har jeg endnu et at skrive til mine Børn.k497 Thi for fuld‹t› Alvor siger jeg: enten maa jeg dø eller bort, leve kan jeg ikke her. Tak fordi De har forstaaet dette. Hvorledes skulde jeg kunne leve her hvor der ikke er et Menneske der ikke kan begribe at – jeg ikke kan leve her? – – her hvor enhver i min Kreds tynger mig ned? Vurdeer den Lykke der er Dem endnu beskjeret, men som jeg har mistet en Lykke som Kvinder af Deres og min Art saa sjelden opnaar: i denne borgerlige Livets Støtte tillige at have Deres Lige, den hvort‹i›[l] det Høieste i Dem tør ranke sig. Elsk ha‹m› elsk ham Josephine! hem ham ikke, men lad ham gro frit som han vil!

C.

20. juni 1859. Brev til Christian Tønsberg

Brevs. 6

k498

Christiania den 20de Juni 1859

S: T.

Hr Generalconsul Tønsberg!

Jeg beder Dem meget undskylde, at jeg har forstaaet Annoncerne i Aviserne derhen at Bogenk499 allerede var udkommen, og at jeg altsaa for tidlig har stillet mit Krav til Dem, hvor jeg netop troede at have givet god Tid. Saameget mere maa jeg skatte det Hensyn De tager til det, og jeg kan ikke andet end udtrykke Dem min Taknemlighed for denne Imødekommen af mine Ønsker.

Kan det altsaa skee uden for store Vanskeligheder fra Deres Side, tør jeg vente at faa det halve Honorar udbetalt og mig tilsendt, inden denne Maaneds Udgang. De gjør mig dermed en større Tjeneste end jeg kan sige, da min Reise paa en Maade er afhængig af at jeg faar disse Penge, kun nødes jeg til at udsætte den noget.

med Agtelse

forbindtligst

Camilla Collett

[2]

__________

Adressetekst:

S: T. Generalconsul Chr. Tønsberg Christiania

14. september 1859. Brev til Georg Christian Sibbern

Brevs. 54

k500

Christiania d 14de September 1859.

Hvorledes skal jeg takke Dem? Kan jeg tage imod et saadant Offer, der hvor betydeligt det er i sig selv, dog faaer sit største Værdi ved det Venskab hvoraf det er udgaaet? Ja deri, kjere Sibbern, i det trofaste, kjerlige Sind, dette Sind som aldrig har fornægtet sig, som Verden ikke har formaaet at kjølne, ligger Gavens største Betydning, og dette alene gjør det muligt at modtage, hvad man ikke kunde modtaget af nogen Anden.

Først efter Deres Afreise herfra fik jeg at vide Deres ædelmodige Tilbud at ville bidrage meget til Emils,k501 min yngste Søns Opdragelse. Saameget mere ondt gjorde det mig, at det ikke lykkedes mig at treffe Dem under Deres Ophold her. Noget bedre end d jeg her formaar det, vilde det dog være lykkes mig at vise Dem, at sige Dem hvor dybt det har rørt mig. Endnu tør jeg neppe sige at jeg har taget derimod. Jeg har ikke kunnet skrive derom; det forekom mig at det var at berøre Sagen for tungt, for plumt kunde jeg næsten sige, naar min Følelse derved, skulde fattes i mange Ord; jeg synes jeg kunde blot tage Deres Haand, trykke den og sige: Tak … Tak ogsaa fra ham der ikke er mere, og som hvis han kunde see hid tilbage, vilde takke Dem bedre, renere og fuldere end jeg formaar det.

[2] Ogsaa i andre Henseender gjorde det mig ondt at jeg ikke traf Dem. Det vilde voldt mig Glæde at gjensee Dem og at kunne talt ret af Hjertet med Dem. Faa, meget Faa ere de Mennesker, der vække denne aabenhjertige Tillid i os, og som oftest er det mindst de Nærmest stillede som gjøre det. Jeg kunde dog glædet Dem med at jeg har lært Lidt mere af den tunge Opgave at leve, at bære Livet. Uden at mine Kaar ere bedre og mine Savn mindre, har jeg dog lært bedre at bære dem. Havde De kjendt mig og min Fortid lidt mere – og det synes mig at et Venskab som Deres giver Dem Ret til at vide lidt mere derom – vilde De maaskee opfattet mig anderledes, maaskee mildere, ialfald sandere end det hidtil har været Dem mueligt. Vort første Bekjendtskab faldt i en Tid, da jeg stod i Skyggen af en anden Personlighed, der nærmere angik Dem. Jeg stod i Skyggen og jeg vilde det saa. Jeg var ikke til for Nogen Anden dengang, eiede mig ikke selv i nogen Forstand, men lod mig ligesom gefaldek502 at en Anden levede for mig, tænkte og handlede for mig. Hvorledes denne Apathie, denne Lidelsens Træthed var kommen, dette er for dybt gaaende til at fortælle her. Kun saameget, at min hele Ungdom, fra den tidligste, indtil den Dag Collett hjemførte mig, havde været en Kamp, en frygtelig Kamp, hvor det blot gjaldt om at beholde Livet og Forstanden. De kom saa tidlig bort kjere Sibbern, derfor har De maaskee blot oplevet lidet af dette Afsnit i vor Historie. Skrækkelige Tid! Stridens og Splittelsens Tid, hvor ligesom alle vilde og raa Lidenskaber i Nationen [3] vaagnede og søgte et Udbrud gjennem sin Ungdom sin bedste og meest begavede Ungdom. Hvor levende min Slægt, Faderk503 og Broderk504 have taget Deel i Striden, veed De, men hvorledes jeg har været stillet mellem alle disse gjærende, hadefulde Lidenskaber, hvorledes jeg har været Offeret for dem, i hvilke dæmoniske Tilstande en stakkels ung Sjel som min har været hildet, dette kjere Georg, veed De intet om, og det er af disse Hemmeligheder man kun kan have mellem Gud og sig selv. Jeg bestod Kampen og blev Æren og mig selv tro, men mit Hjerte var knust, og saaledes fandt mig Collett. Han havde længe fulgt Striden og gjettet min Stilling i den og han havde sat sig som sit høieste Maal at være min Redder og gjøre mig lykkelig. Hans Mod, hans Kjerlighed hans ædle, hans begeistrede Tillid kjendte ingen Grændser, al min Modløshed der l‹æ›nge vilde modsætte sig et saa ulige Parti, maatte vige for en Styrke som hans. O min Ridder, o min Husbond! aldrig, aldrig har den svigtet!

Alt hvad en Forening kan blive, der ikke begyndes under Lykkens Sol, det vil sige, med glade Hjerter, det har den været os. Ja han har baaret mig og min Smerte som man bærer et sygt Barn paa Armene indtil det beroliges. Han kunde ikke ganske borttage den af mit Liv, men han bearbeidede den med sin skarpe Reflection og borttog dens Braad. Derfor var jeg ham hengiven og lydig, og lærvillig thi jeg lærte meget af ham. Saa arbeidede vi med hinanden i Smerte Glæde og Haab, Haab paa lysere Fredens og Lykkens Dage – som dog hernede ikke skulde komme! I reent aandig Betydning have vi uendelig paavirket og beriget hinanden. Enige som vi vare i Kultur, Smag, Anskuelser af de fleste Livets Phænomener, havde vi uudtømmelige [4] Forraad for os. Jeg vil kalde vort Ægteskab en Samtale. Aldrig bleve vi trætte af at udvexle vore Tanker og Indtryk. Til den seneste Nat vandrede vi ofte op og ned ad Gulvet. Vare vi i Selskaber talte vi ogsaa der meest med hinanden. Overhovedet drog vi os formeget tilbage fra Menneskene – o Sligt hævner sig siden! – Hvor han skyndte sig, naar han kom hjem, han kom altid farende som om Døden var efter ham, og han havde dog saameget at sige endnu!

De ere farlige disse Ægteskaber, de isolere, og begrunde en vis Hovmod, de ere beregnede paa at de skulle vedvare. Men maaskee Gud netop derfor afbryder dem. O ufattelige, 10 dobbelte Ensomhed for den som bliver tilbage! Saa maa man dog ty til disse Mennesker som man forsømte saalænge man ikke savnede dem. Man skal ikke alene ty til dem, men man skal slutte sig til dem, og lære at holde af dem. Saa vil det Gud, og saa er det Ret.

Georg, nu veed jeg hvad en Enke vil sige. Skulde De nogensinde komme til at have en Stemme i deres Vægtskaal, saa vil jeg her fortælle Dem det, glem det ikke! Vore Statsraader have glemt det, eller maaskee have de aldrig vidst det, naar det gjaldt et Dyrtidstillæg, eller en anden Lettelse af deres Kaar, eller et Stipendium til en fattig Kunstnerinde. En Enke er en Kvinde, som med et af Skræk og Sorg sønderrevet Hjerte pludselig til sin egen Byrde, faaer en Mands Arbeide, en Mands Pligter og en Mands Ansvar – alt dette under en hjelpeløs Kvindes Forladthed, Fattigdom og hele sociale Nullitet. I samme Forhold som en [5] Mand stiger ved sit Arbeides Betydning, vinder i Ære og Lønning, taber hun, synker hun ned. Thi betydningsfuldt er dog ogsaa hendes Kald, da hun er Lærer, Lærer for en Slægt, hun er baade Mand og Kone, Fader og Moder, Borger og Borgerinde, og denne høie Værdighed gageres indtil – 20 Spd aarlig! dog uden Dyrtidstillæg – dette ophøiede Hverv at opdrage Slægten – deriblandt maaskee Statsraader! – denne vigtigste, ansvarsfuldeste, vanskeligste, aandigste Opgave som Staten burde sikre alle Lettelser, alle Fordele, den skal fuldbyrdes under et Dobbelttryk af Nød og Sorg, Glemsel og Ringeagt, en daglig Død, uden Ceremonier og Vennetrøst! – Derfor siger jeg at Braminernek505 sørge bedre for deres Enker end vi: de brænde dem op.

Dette er Enker i Almindelighed, saaledes som de findes i Tusendeviis. Og nu saadanne Enker som Natur, Opdragelse og Vaner have givet forhøiede Krav, og hvis Savn følgelig Tusendefold fordobles. Spørg mig ikke hvorledes, hvordan jeg har levet siden Collett lod mig ene. Om jeg fortalte noget derom, vilde De dog ikke kunne fatte det. Hvad C. efterlod mig ved sin Bortgang blev dengang anseet for anstændigt hvad man kalder et «peent Udkomme». Den stigende Dyrtid, der har forhøiet Priserne paa næsten alle Ting, fast til det Dobbelte, stiller dette rigtignok under et andet Synspunkt. Der til kommer at jeg har tabt et Par smaae Summer som jeg troede stode sikkert, saaledes slugte Brandkassen ganske nylig i sin Fallittilstand, det lille aarlige Tillæg jeg trak af den. Bliver mig tilbage – 350 Spd. aarlig omtrent, til at leve af med tvenden106 Børn. De seer nok, at der skal Philosophie og Kunst til, aldenstund man ikke er skabt til et blot vegetativt-animalsk Liv, men man har [6] en Sjel, en Aand, der altfor smertelig undertiden erindrer En om at de ogsaa have et Krav, og ville leve med. Her gjælder det at accomodere sig, og treffe en Accord med sig selv, og da har det viist sig, at jeg bedre kan lære at bære disse dybere, for Andre skjulte Savn dog ikke mindre bittre Savn, end berøve mig alle ydre Tegn paa en tidligere Lykke. Jeg kan nægte mig alle Glæder, alle Nydelser hvorefter mit Væsen med usvækket Livslyst higer, jeg kan tvinge min Kunstnersjel til at leve uden Toner, uden Næring, – (siden Colletts Død har jeg ikke eiet noget Instrument) – jeg kjender ikke til personlig Omhu og Pleie, skyer ikke de simpleste Arbeider, jeg kan vandre i Mulm og Mørke, – mangen Vinteraften har jeg gaaet alene hjem over Markerne. – alt dette har jeg lært, thi jeg var forkjelet og kunde det ikke før. Men i alt hvad der angaar min Person, min nærmeste Omgivelse, maa jeg have det som jeg er vant til det, jeg kan ikke taale at see Mangelen udtrykt i Stole og Borde; med et Ord, jeg kan ikke for‹vise›n107 forvise Skjønheden ganske af mit Liv, skal jeg ikke forgaa. ‹…› Jeg skylder min personlige Værdighed dette, thi opgav jeg denne, opgav jeg tillige min hele selskabelige Stilling. Menneskene ere nu engang saa, selv de Bedste. Den fattige, men stolte Enke, der intet kræves af, dem, ikke beiler til dem, men stiller sig fuldkommen ligt med dem, denne behager dem, søges af dem, men den fattige, ydmyge Enke, der kom til dem med sin Nød i Klæder og Miner, ja denne vilde de ret hjertelig beklage, men forresten ikke have noget med hende at gjøre. Nu staaer jeg mig ypperligt med dem, den lille Kreds jeg bevæger mig i, Hansteens,k506 Welhavens,k507 alle Kjerulfs,k508 Grev Vedelsk509 – naar de ere i Byen, vise mig alle Interesse og Forekommenhed. [7] Hvad jeg til Gjengjeld har at gjøre, er at lade som om jeg var ligesaa lykkelig som de, omhyggelig lade Sorger og Savn være hjemme, tage mit bedste Lune med og være saa god og qvik en Gj‹æ›st som de Andre.

Der har De nu et Stykke af min Livsphilosophie, og er den vel saa daarlig, kjere Georg? Lidt godt kan jeg dog ogsaa fortælle Dem, da jeg nu har fortalt Dem saa meget traurigt. Min Sjel er karsk og frisk, og idelig færdig til at reise sig, af alle de piinlige Tryk der knuge den. Og skulde jeg glemme det Bedste – Børnene! Gutterne ere alle brave Gutter og friske som Fiske. Alfk510 der er hjemme hos mig, er et Mønster paa Flid og god Opførsel paa Skolen. Han har allerede optineretk511 et lille Stipendium. Det er en stille Gut, men stolt og i høi Grad ærekjær, jeg troer han vil kunne udmærke sig engang. Han bliver confirmeret nu den 2den Oct. neppe fyldt sit 15de Aar. Saa er det Emil! Han er maaskee den meest begavede af mine Børn, idetmindste har han den stærkeste Originalitet. Han har altid været hvad man kalder en «løierlig Skrue», med alle de Egenheder og Feil der følger af med den Art Begavelse. Han er upraktisk, regelløs, og vanskelig at holde til Orden og Flid, Feil der forhaabentlig mere og mere ville svinde, da de mindre udspringe af en Carakterens Dorskhed, end netop af en overordentlig Livlighed og Interesse for Andre Ting. Han lader til at ville blive en Handlingens Mand, thi han er altid paa Færde ved at see og lære og være til Nytte. Hans store Bedrift, da han var 7 Aar, at han trak 2 Gutter der laa nede i Isen til Halsen, op af Vandet, var jo ganske god til en Begyndelse. Han er en mageløs godartet og godhjertet Dreng. Han kan gjøre mig mangen Gang ret fortvivlet og utaalmodig [8] men aldrig rigtig bedrøvet, da selv hans Feil have et saadant naivt komisk Anstrøg at de oftere friste mig til at lee, end til at straffe ham. Jeg maa dog fortælle Dem lidt om ham kjere Georg; ham som De har lagt en velsignende Haand paa, ja til Velsignelse haaber jeg Deres Godhed mod ham skal geraadek512 ham. Alene at han fra i Sommer da han fik dette at vide, øiensynlig viser en større Flid paa Skolen, røber at han har en Følelse af at han maa vise sig denne Godhed værdig.

En Bøn har jeg til Dem, og det er i Anledning af den Form hvorunder Deres Velgjerning – nei, jeg vil kalde det Vennegave, Velgjerning ydes kun af dem af hvem man nødig modtager den – i Anledning af den Maade hvorpaa denne Gave skulde tilflyde mig. Carl Collettk513 opfordrede mig til at notere alle Emils Udgifter i Løbet af Maaneden. Der er noget i min Følelse der modsætter sig at forfatte en saadan Liste over hans Fornødenheder, endog de Mindste, thi hvor er Grændsen? – Derfor vil jeg nu give Dem et Beviis paa min aabenhjertige Tillid til Dem, kjere Sibbern, ved at bede Dem, hvis det er Dem ligegyldigt, at lade det skee paa en anden Maade – bestem heller en lille Sum, et lille maanedligt Bidrag og det vil paa samme Maade komme ham tilgode. Det er kun en Bøn et Ønske fra min Side, som jeg ikke troer De vil finde udelikat, da det jo følger ganske af sig selv, at har De Deres Grunde for at Gaven skal modtages paa den først bestemte Maade, da underordner jeg mig ganske Deres Villie.

Med Forfærdelse seer jeg at det andet Ark nærmer sig tilende. og at Brevet virkelig bliver «utomordentlig»n108 langt, for langt, maaskee upassende langt at sende til en Statsminister. Men jeg [9] jeg troer jeg vover det alligevel, for en Gangs Skyld. Sagen er, at jeg skriver til en anden Mand end Statsministeren, til en som jeg i mit Hjerte kalder: Georg Sibbern, thi jeg har hørt dette Navn udtale længe, længe forinden, og altid med en vis blød Klang af En der holdt meget af ham, og paa hvis Ord jeg troede længe inden jeg havde seet bemeldte Georg. Ja Collett holdt ubeskrivelig af Dem, det var ligesom han knyttede sine lyseste, varmeste og reneste Ungdomsminder til Mindet om Dem. Jeg husker jo ogsaa at jeg var selv angst den Dag jeg skulde vise mig for en Ven der stod saa høit for ham.

I Beretningen om Kongens Reisek514 der stod at læse i Gaar fandt jeg ikke Deres navn og det synes altsaa ikke at være Deres Hensigt at tage med ham hid. Jeg troede vi skulde snart see Dem og at det skulde forundes mig mundtlig at takke Dem. – Den hele Collettske Kreds har lidt et nyt og uopretteligt Stød ved Fru Grete fød Diriks'k515 Død. Hun blev i Forgaars begravet. Den sidste af de 5 Søstre. Den hele Kreds er saa godt som opløst. Alle i hvem jeg har havt en naturlig Støtte døe eller gaa bort. Min Broder Oscark516 har giftet sig med en 17 aarig (!!)k517 og er flyttet til Christ‹i›sann109 Fru Colbank518 gaaer i næste Uge, i Selskab med Fru Chateauneufk519 over Berlin, Venedig og Wien til Italien, hvor de agte at «bosætte sig» i Rom. Fru Colbans sidste Ophold som Gjæst i en engelsk Baronet Hamittonsk520 Huus, i Paris, var i høi Grad eventyrligt og fabelagtigt. Fyrstinder og Grevinder kappedes om at drage hende til sig, Alfredn110de Vigny,k521 den eneste af den gamle legitime Adel der er bleven Napoleon tro, vilde forestille hende for Hoffet, hun er geraadet i Korresspondence med et Duzin store Aander og fornemme Personager. Det er altid glædeligt naar En af vor Midte, der enten ved Aand eller andet udmærker sig kan vinde lidt Anerkjendelse ude thi sandelig her hjemme skulle ikken111 vinde den. Medens [10] hun i det parisiske Aristokrati blev feteret, skrev Studenterne Smædesange om hendes Korrespondenceartikler fra Paris.k522 Ja Christiania burde gaa i Bad og purgerek523 for at cureres for sin Kritik og Smædesyge! Luften er skarp her.

Behøver jeg at sige Dem hvor det vilde glæde mig hvis De fandt Tid til at besvare mit Brev?k524 jeg vilde deraf see at det ikke har været Dem uvelkomment. Til Slutning vil jeg anbefale mig hos Fru Sibbernk525 og bede hende bevare lidt af den Venlighed hun viste mig under vort sidste Møde. Jeg maa lægge Dem dette paa Hjertet, kjere Georg at hun ikke ganske glemmer mig – – – og Gud være med Dem!

Camilla Collett

15. september 1859. Brev til Johan Sebastian Welhaven

Ms.8° 272

k526

Den 15de Sep. 59

De skal have Tak fordi De vilde bede mig paa Kort, mange Tak!

Hvorfor vil De jeg skal komme? ak hvorfor beder De mig? Forstaar De ikke at jeg ikke kan komme? Hedning, Havmand, forstaar De ingenting, intet af Livet af Lidelsen i dens dybeste og helligste Berettigelser? Ikke at Lidelsen Ydmygelsen ogsaa har sin Værdighed, sin Adeln112ige Hovmod, om De vil. Skal alting, det Største som med det Mindste røres sammen og glattes ud under en almindelig plat godmodig Fordragelighed? Forstaar De ikke – ‹…› ‹…› forstaae dette – at hvert Pulsslag i mig modsætter sig at gaa ind i det Huus, og nu at blande mig snadrende mellem de Fremmede, jeg selv en Fremmet! Hvor skal jeg finde et Ord, mægtigt nok, usmykket, plastisk nok, at det kan forstaas af Dem? ‹…› De har engang beilet til min Sjel, at De at De ikke ogsaa beilede til min Haand, at De ikke undte mig en Plads ved Deres Hjerte, Deres Arne, det var Synd, det var at friste Guderne. [2] Men min Sjel var dog fra den Stund viet til Deres, og den maatte løsrive sig, og beslutte sig til en evig, ensom Sorg. De har selv udtalt det, «evig nær og evig fjern», ja evig fjern, Deres Huus, dette mine Tankers usynlige Rige hvor jeg var afsat, inden jeg blev indsat, torde jeg aldrig betræde. Var det end blot for den Haan der er overgaaet dette Hoved – Welhaven. Gud veed det, deri ligger intet uforsonligt, han veed at jeg ærer Dem, at jeg altid har æret Dem og holdt Dem oppe, høit over Deres egen Færd, for ham ere vi forsone[de] gid vi kunde sige i ham, men der er noget i de verdslige Former, der saalænge vi leve og aande her paa Jorden, ikke maa krænkes, og som maa holde os fjernt fra hinande[n] fjernere end nogen Mand mig, end nogen Kvinde Dem Ydmyg for Gud kan jeg gaa forbi Deres Dør, thi jeg vee[d] han seer derpaa, men jeg kan ikke ydmyge mig dertil, ‹a›[t] jeg gik ind. Jeg kan gaa og ønske gid det var saa at jeg kunde, jeg tænkte engang jeg nylig gik forbi saa oplagt, saa lyksalig oplagt: Gid W. og jeg nu først havde truffet hinanden at ikke denne dunkle, besværlige Fortid ikke laa imell[em] hvor vilde vi blive forbausede og glade over hinanden! Men vi kunne ikke glæde hinanden nu. Jeg er vis paa jeg vilde blive den sletteste Gjest i Deres Huus. Hvad jeg nu taler med Dem, naar det skeer ude, bliver saa forunderlig fattigt og afmægtigt naar det skal dække et Tankens Dyb, der ikke maa røres. Saale[des] hænger det sammen, montro De nu forstaar noget deraf?

Den 19de

Nei, nei, nei, nei jo mere jeg tænker derpaa jo umuligere bliver det. Hvor ofte [3] skulde jeg komme? naar jeg blev buden, buden paa Kort? eller naar jeg selv vilde? Husker De Sagnet om den betvungne Konge, som maatte, ulykkeligere endnu end hans Brødre der fik Lov til at arbeide ude, maatte gjøre Tjeneste inde, feie Gemakkerne, tørre Støv, alt dette med sin fordums Herlighed for Øie? Vanvidet greb ham, han kastede Kongekaaben om sig, tog Scepteret og satte sig paa Tronen, Det er en digtet Historie, men den er lige sandn113 derfor. Tænk om jeg medens jeg sad hos Dem, pludselig syntes det var mine egne Stole og Borde at de havde saadan underlig møbleret Facon, eller jeg følte en Trang til at gaa hen til Dem og sige Dem noget Godt og Kjerligt for E. at De maatte tage en anden Frakke paa, fordi De ellers blev forkjølet og ‹…› fik Bronchit? Ja saadant var at befrygte, jeg har en levende Phantasie, altfor levende hvilket jo er Tilfældet med alle Mennesker hvis Forstand er for liden. Eller sæt noget endnu værre, sæt at De Welhaven glemte at det var C., Fortiden, den 30 aarige ærværdige Fortid der skyldes Ærefrygt, og De behandlede mig uvørrent som en anden Dame, og kom til at sige mig Ubehageligheder? Saa var det Hele forstyrret blot ved den Grille at jeg skulde «vanke i Deres Huus»

Lad os være gode Venner og holde os saa fjernt, som muligt.

C.

[6. november 1859]. Brev til Josephine Welhaven

Brevs. 5

k527

La bataille de Rosbach som ogsaa la bataille do Salamis vidste jeg ikke det Mindste ‹igaar› om og jeg veed maa til min Skam tilsta‹ae› neppe engang hvad Betydning disse navnkundige Begivenheder betyde ‹have›, derimod vidste jeg at det var Deres Gebu.k528 jeg har den hele Dag paa det vemodigste erindret det.

De maa heller ikke tro andet end at jeg følte et næsten nagende Ønske om ved et eller andet Tegn at lade Dem dette vide. Men ‹…› Blumen die der Lenz gespendet»k529 var det ikke at tænke paa i denne blomster‹arme› ‹…› disse ‹smuds›‹…› By,

Saa gik jeg i Forgaars ned til Wk530 og meldte mig til i Gaar for at ‹bl›‹…› photograph‹…›, men det rædsomt ‹…› Veir tilintetgjorde ogsaa denne Plan og vakte istædet derfor den misantropiske Betragtning at De dog maaskee ikke brø‹d› Dem noget om at eie et saadant Billede. Det er underligt med Portraitter, ja man kan holde meget af ‹en› Person men derfor ikke ønske at eie hans Portrait, men omvendt kan ofte et ofte ligegyldigt Menneske ‹eie› ‹have› et af disse Ansigter, saa man k‹an› ‹an›holde det paa Gaden, kunde ‹man› derved opnaae [2] som man med den største Glæde vilde saa man kunde fristes til at anholde det Gad‹en›n114 f‹or› forn115 at faa eie et Aftryk af ‹det›. Altsaa Dagen kom igaar med Mørke og Graahed og andre lammende ‹…› Trivialitern116, saa jeg modløs opgav at sende Dem ethvert Tegn paa at jeg erindrede den, men har der blandt de 20! Damer(!) været en eneste ledig Plads ved Bordet ‹kan› saa De saa tro at min Aand ligesom Banquos Geistk531 har indtaget den og ovenikjøbet fundet sig særdeles vel ved ‹…› i den Forsamling i hin aandige det er usynligen117 Tilstand.

J. jeg kan slet ikke finde mig tilrette her,k532 jeg kan ikke finde en eneste af de gode Stemninger jeg med alle Savn ofte havde derude, ‹De kan s›‹…› ‹…›De vil om det ‹…› at ‹…› ‹da› maa det er dog en ‹pactisk›n118 Bolig Jeg synes Stuen er trykkende og trist, idetmindste er jeg det selv i en Grad som jeg aldrig nogetsteds har været det. Derude havde jeg Lyst til at see Folk at besøge dem, her føler har jeg en Skyhed for at treffe dem nogen. Det er ligesom Alle kunne see og haanlig lade mig føle den Kløvt der ligger mellem mit Væsen og den Stilling jeg indtager ‹…› ‹…› ‹…› ‹være Alene› ‹selv føler› jeg saa smertelig denne Disharmoni ved enhver Forandring. Da er det [3] kun Ro, og denne Smule Skjønhed og Harmoni jeg kan lægge i min nærmeste Nærhed der kan skaffe mig selv over hvormed jeg skaffer mig selv og ‹…› Ro som kun t‹…› ‹…› ‹vort› jeg ‹ved› det ‹her› ‹…› ‹…› Jeg kan ikke give denne Bolig dette, ‹Skjær› Præg jeg veed ikke hvori det ligger, hvorfor. Jeg kan ikke faa det til at passe for mig. Maaskee ligger det deri at ‹endnu› ikke er beboet ‹nok› beaandet kan man heller sige. Ethvert Meubel staar som det vil staa om 2 Aar og dog er noget er anderledes. Thi Jeg tror paa en magnetisk Udst‹raaling,› der hemmelighedsfuldt meddeler sig til alt i vor Nærhed, Levende og Livligt; deraf disse ofte uforklarlige Sympathier og Ideosynkrasier der griber os ligeover for visse Mennesker. og som i Grunden ikke er andet end denne Det er denne vor aandige Atmosfære der ligesom enhver ligesaa vist som en physisk bærer med sig og som ‹fienlig› eller beslægtet berører. – En saadan magnetisk Kraft kan være stærkere og svagere meddele sig ‹til› Omgivels‹erne› men intet kun‹s› synligt har den og døm‹me› sig om dens Art Virkninger. Rum og Tid det skulde da være Maaskee Ædderkoppen der ‹svæver over› der hænger under Loftet og seer med sine 10 000 Øjnen119 ‹…› ‹maaskee› den er maaskee ‹den eneste› der kan see denne og hvem veed hvad for dybsindige psyk philosophiske Forklaringer den kan anstile over denne hemmelighedsfulde Krafts Virken i Tid og Rum og som maaskee kun ‹seer› denne og hvorledes den ‹strax› i ‹…› Er det ikke mærkeligt hvorledes man af en fremme‹d› Stue ‹faar› ‹…› ‹…› sig alene eller kan modtage et saa stærkt Indtryk af den Personlighed der beboer den, som om man næsten havde kjendt den? Paa mig virker det ofte næsten physisk. Jeg sad forleden ligesom jeg ‹inde› i Julie ‹Søegaards›k533 Stue ‹…›, ‹men jeg kunde› omkomme af Feber [4] ‹inde hos› Julie K.k534 men var ‹…› ‹saa› besynderlig urolig ‹Uro› den hele Tid. Jeg saa mig om hvert Øjeblik det var ligesom jeg ‹frøs› hv‹ad› det kunde efter noget, et Hvile‹punckt› og endog troede jeg det var Luften ‹alle› de blasse falmede Farver, de ‹mange› og afjadskeligek535 Ti‹…› og ‹…› hvori alle de prægtige ‹Ting hun eier› ligesom forsvandt, ja paa en ærgerlig Maade bleve ‹ungenissbare›.k536 Der gives mange Slags Smagløsheder i den ‹Maade› hvor Folk arranger‹er› deres Huse, den nye, ‹ga›lante Smagløshed, som man kan kalde i ‹…›, den er rigtignok incurabel, thi da den er sans frein,k537 ja man kunde kaldt den Smagløshed i Blomst Flor, men den er enda ikke den værste, thi der slumper altid noget virkelig Smukt og Ædelt ind med, værre er den baade pretentiøse og dog ‹marqu›‹…› Smagløshed der behager sig med ‹fleste Partier› i ‹…› ‹…› ‹…› og ‹…› ‹…› ‹…› ‹en› – – d‹enne› tækkelige Smagløshed den som vi beundrede hos Laurak538, og endelig min Stues Smagløshed som fornemmelig bef‹or›drer at et nyt Gulvteppe koster 50 Spd, og at det ‹…› Drapperie ‹nu› har opnaaet den ærværdige Alder af 18 Aar, om denne S. er incurabel derom ‹vi›lle De kjere Jos‹ephine› næstegang afg‹ive› Deres Be‹syv› B‹etids›

Saa det var nu en liden Søndagsaftensphantasie som ikke ‹…› men kan De ogsaa vente den bedre af mig et saa lidet ‹mørkt› Menn‹eske›‹…›

[Våren 1860]. Brev til Johan Sebastian Welhaven

Ms.8° 272

k539

Det er mig, C. der skriver Dem til. som har Noget at sige Dem. W. De maa ikke beholde hos Dem det lidet skrevne Hefte.k540 At De vilde beholde det, det har rørt mig, glædet mig, men der bør Intet Skriftligt findes hos Dem fra mig. Det er mig en utaalelig Tanke at det engang kunde falde i fremmede Hænder at nysgjerrige og undr‹en›de Øine skulde gjennemløbe det. Det er ikke fordi der er noget Ondt deri. Nei det er for Godt. En Sjels Forskrivning til en Anden! De maa give mig denne Forskrivning tilbage. At De vilde læse det, optage og gjemme det trofast i Deres Sind, er Alt hvad det lille Skrift har villet. Det lidet Digtk541 kan De beholde, De fortalte mig at Joseph‹ine›k542 har læst det, dermed har det kjøbt sig Ret til at være hos Dem.

En anden Grund til at De ikke bør beholde det [2] ligger i Dem selv. Der vil komme en Tid, den er allerede begyndt, da jeg vil forekomme Dem fremmet, der vil indtreffe Stemninger hvori De indbilder Dem at De er vred paa mig. Jeg skal sige Dem hvori det ligger. Alene i de smaalige mattende Forhold hvori vi i en utaalelig, magtesløs Nærhed – bevæge os, i en Sum i det unaturlige Misforhold mellem en saada‹n› Luxus af Følelse af Aand og Sjel, og en Virkelighed, der Intet aldeles Intet giver, ikke engang det selskabelige Udbytte som 2 begavede aandsbeslægtede Mennesker i en saa fattig Sphære som vor, kunde og burde have af hinande[n] Selv De, der dog er anderledes omgivet end jeg, vil føle det som et Savn. For at friste Livet, maa jeg søge hvad jeg kan udenfor. Dette kan De ikke lide, De sidder ordentlig med en Slags tør Kritik ligeoverfor mig, naar vi en sjelden Gang ses ude, og det gaar da ud over de faa Venner jeg har at holde mig til. De har egentlig afrettet En hver Gang. Det er en [3] dobbelt Ubillighed dette!

Siden De saa velvillig tilhørte Oplæsningen (Octoberphantasier), har jeg havt nogle bittre Timer at atn120 gjennemgaa, hvor jeg kom til at grunde paa hvad De i et tidligere Brev tragisk nok kalder mit «Livs bittre Ironie». Ja man kunde nok kalde synes at hele Livet var et Nissespil, og at man ikke behøvede at indføre nogen «Trollkarl med Grønagtigt Skjegg och en stor Mafve» for at kalde det saa. Hvis nogen for 25 Aar siden skulde sagt mig at jeg den Tause, den Stumme engang skulde sidde og læse en Digtning op for Dem!.. Er det en Trøst, at disse «slumrende Gniste», der tilsidst ved en næsten unaturlig Smerteskraft sloges løs, er det en Trøst at disse nu spredes i Sværmen?n121 maaskee til ‹…› Thi det føler jeg, var jeg bleven forenet med Dem, vilde jeg aldrig kommet til at skrive en Linie, det vilde da Alt gaaet i Dem.

Ja det skulde nogen sagt mig for 25 Aar siden da vi sad ligeoverfor hinanden i Skoven ved C.k543 hvorhen De havde stevnet mig for – [4] at sige mig – at, at De ikke holdt rigtig af mig – Der sad jeg, tale kunde jeg ikke, jeg indbildte mig at jeg var tørst og Bernhard,k544 vor trofaste den stakkels Bernhard, løb efter et Glas Vand men da jeg fik det, kunde jeg ikke synke en Draabe. Mit Hjerte var det som tørstede, men som ikke maatte lædskes. O W – hvorfor maatte jeg holde saa ubeskrivelig af Dem!! Havde jeg holdt mindre af Dem vilde jeg blevet Deres Kone.

Ja ubeskrivelig, over alle Begreber har jeg holdt af Dem. I-sk545 Kjerlighed kan ikke maale sig med min, og om nogen Andens kan der ikke være Tale. Det er ingen Sag at dø med en Følelse som denne, men det er en stor Sag at leve med den.

De spurgte mig hvad jeg vilde gjøre med det lille Hefte. Det vil jeg lægge til de øvrige Bøger og Blade der angaar vor Fortid, og hvis jeg, som jeg altid har tænkt dør før Dem, haaber jeg der levnes mig Tid til at brænde det. Naar jeg altsaa er død, ved De at ethvert Spor deraf er udslettet af Jorden.

C.

22. juni [1860]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k546

Sandefjord den 22 Juni.

Kjere Oscar.

Det er jo noget seent at svare paa et Brevk547 fra i Vinter, saameget mere som jeg har en Tak atn122 aflægge for den mig saa kjere Photographie af Børnerne. Om jeg nu anførte den oprindelige Grund til saadan Udsættelse, vilde den klinge lidet sandsynlig, og dog forholder det sig saa, at dHrr. Olsen & Thomsenk548 fra først af bære Skylden; de opholdt mig med falske Løfter og Uordholdenhed, saa kom en for mig meget travl Tid, at bringe Huset i sin Sommerdragt førend jeg gjorde denne lille Reise herned. hvor jeg nu har været fra den 6te, og agter at blive til Maanedens Udgang. Jeg vilde jo naturligviis gjerne meldt Dig hvordan det var gaaet med Henriksk549 Portrait, men som sagt, fra Uge til Uge, Maaned til Maaned have disse Herrer narret mig. Et eneste Exemp. er endelig taget og er ret heldigt, noget tydeligere end Daguerrotypen.k550 Ved min Afreise hid, lovede de mig igjen at de Øvrige skulde være færdige til min Hjemkomst. Jeg tror jeg har været der 20 Gange.

Men nu til mit Forslag, en allerede før berørt Plan mellem os. Skal der ikke af disse gode Kopier besørges en Lithographie? Jeg synes nok dette næsten bliver en Samvittighedssag at benytte detten123 eneste paalidelige Billede af Henrik til Noget der kunde komme Almeenheden tilgode. Af alle vore mærkelige Mænd findes [2] nu gode Lithographier, kun af ham ingen saadanne, hvis jeg ikke vil regne de rædsomme Karikaturer der ligesom til ‹en› Fornærmelse mod ham i hans Grav undertiden ere at treffe paa Væggen hos en Bonde eller paa et Skydsskifterne. og alene for at slaa disse af Marken, burde der sørges for noget Bedre. Jeg foreslog Photographerne det, at bekoste et saadant Oplag af Lithographier, da Affairen, seet hen til den store Popularitet H. nyder, vilde være fordeelagtig for dem, men de Herrer, havde smaalige Betænkeligheder, det gik ikke ind i deres Fag etc, og maaskee det ogsaa vilde mislykkes for dem. Mit Forslag er: Vil Du staa for Udlægget, thi jeg fattige Stakkel kan naturligviis intet dertil bidrage, et Udlæg der sandsynligviis ikke kan blive betydeligere, end at det rigelig dækkes ved Salget, saa skal jeg ved Arnesensk551 Hjelp besørge det. Han staar for Salget etcn124 heroppe, jeg driver Sagen dernede. I Ferierne tager jeg nemlig ned til Kjøbenhavn for der endelig at faa andet Oplag af Amt. Døttrek552 trykket. Allerede under mit sidste Ophold der 1856 var første Oplag udsolgt heroppe, og Hegel,k553 Gyldend.k554 Efterfølger bød mig da 100 Spd. for et nyt Oplag. Dog derom var det ikke vi skulde tale, jeg reiser den 7de Juli derned og hvis vi blive enige om Sagen, tager jeg den bedste af Photographierne med og lader den samme Kunstnerk555 der saa ypperlig skilte sig ved Colletts Portraitk556 tegne det under mit Tilsyn. Du kan vist selv erindre, hvor meget vore Antydninger bidroge til den sjelelige Liighed, af dette Portrait, der er bedre end noget af de Andre for hvilke Originalen har siddet. Et Oplag paa 1000 Exemplarer synes jeg ikke var formeget, [3] dog derom skal jeg erkyndige mig hos paalidelige Folk, der kjender til hvor stor en Afsætning man tør paaregne af Sligt. Men Dit Svar derom maa jeg endelig have snart, det er bedst at addressere det til Christiania, min Addresse: Karl Johans Gade No 2, og det var ønskeligt om jeg havde det ved min Hjemkomst. der omtrent vil indtreffe 1ste eller 2den Juli. efter et kort Ophold paa Jarlsberg.

Her i Sandefjord har jeg lagt, for ved Søbade og den friske Luft at styrke min temmelig kraftløse Tilstand der især yttrede sig i Søvnløshed, den slemme gamle Gj‹æ›st. Men den Recreation der her kunde søges har endnu været temmelig problematisk, her har været og er endnu et saadant Hundeveir, med Regn og Blæst, Torden og Lynild, at man visselig aldrig har oplevet noget Saadant. Forlystelser af nogen Art er her under disse Omstændigheder ikke at tænke paa og jeg for min Part savner dem ikke, mens man blot uden al for stor Lidelse kunde komme op og ned til Brønden om Morgenen. At see alle disse Mennesker at krybe omkring i Væden ligesom selvdruknede Fluer, er et baade ynkeligt og latterligt Syn. Laura ligger hernede, og Arnesen kom efter en frygtelig Reise i Storm og Regnskyl, først Kl 9 i Aften. Alfk557 skriver mig at Nat til Søndag slog Lynilden ned inde i Gaarden hvor de boe og rev en Klokkestreng langs Huusvæggen over. Guttene ere raske og flittige, Alf isærdeleshed det sidste og Emilk558 det første, Alf glæder sig ret til Examen som til en Fest, Han kommer nu op i 7de Klasse og bliver forhaabentlig Student til Sommer. Den 5te skal Onkel Thaulowk559 feire sit Guldbryllup, Harald Thaulowk560 har indbuden dem, for at feire denne Fest hos sig, formodentlig paa en storartet og glimrende Maade.

[4] Nyt veed jeg intet af andet end det Du vil erfare af Aviserne. At den smukke Leontinek561 har slaaet op med Greve,k562 vil maaskee interessere Din unge Konek563 at høre. Nicolaisk564 seer jeg aldrig, hvorfor? Det er og bliver ligetil Dommedag en Hemmelighed. Sophie siger til Laura, det er hans Skyld, og han at det er hendes – mig er dette ligegodt, af ham lige strafværdigt, og gjør baade hans Hjerte og Tænkemaade lige lidt Ære. Han skulde nu være og repræsentere den eneste nærmeste Slægtning jeg har derinde, og see mig saaledes, saa infamt behandlet, uden nogensomhelst tænkelig Grund, uden at et Ord dertil har givet anledning – pludselig efter at de sidst venskabelig vare i mit Huus, vende mig Ryggen og i 5 Aar ikke lade som jeg var til –n125 bortstøde min Haand hvor den venskabelig igjen er rakt, det er visselig saa mærkelig en Opførsel, at man slet ikke behøver at lægge til det Forhold N. har staaet i til mig, til os Alle. Naar det ikke var en alt for latterlig Tanke, skulde man sige at Hovmod her var med i Spillet, at jeg engang i lykkeligere Kaar var god nok til at omgaaes dem, men nu som Enke, fattig og forladt, ikke. Den eneste Grund og tillige den sørgeligste er vel, at N. er demoraliser‹e›t af dens Snausk565 Kone, at den naturlige Godhed og aandelige Qvikhed hos ham er sløvet, thi hvilken Mands gode Egenskaber maatte ikke sløves med saadan en Kvinde! Tilgiv mig at jeg saa længe opholder mig ved dette, jeg veed Du har en ‹Rædsel› Hader afn126 Familiekonfidencer, der jo aldrig ere af ‹den› gode Sort, heller ikke skal det lettelig oftere falde mig ind uden Nødvendigheden skulde byde det. Som Omgang savner jeg ikke Nicolais meer, thi jeg har gode, elskværdige Venner at omgaas, men det gjør mig bitterlig ondt for ham at tænke paa Grunden til dette ligesom det smerter mig at see mig behandlet saaledes af En som jeg har holdt af som ham.

Robert, Alf, Oscar og Emil Collett

Fotograf J. Lindegaard, 1860.

Eier: Nasjonalbiblioteket blds_05096

Hermed maa jeg slutte mit Brev for at faa det afsted. Hils alle Smaapigernek566 og bed dem ikke ganske glemme Tante Camilla. Endnu engang Tak for Photographien. Mine Gutter bleve meget heldige paa en Photographiek567 som Stenstrupsk568 fik til deres SølvBryllupsfest d. 2den April, hvor der var stor Fest. Til Din Kone min Hilsen, gik nu Dampbaaden indom Christiansand skulde det være morsomt at see hvordan I havde det. Lev vel.

Din Camilla

Ritmester Kraghk569 ligger hernede reent lam af Gight han har ikke kunnet røre Fingrene. men ‹bedres› nu.

[Høsten 1860]. Brev til Josephine Welhaven

Ms.8° 272

k570

Christiania Januar 1852.k571

Jeg har tænkt paa de nye «Oplysninger» som De i Gaar bragte med til Historien. De ere jo ikke ganske nye, jeg har ogsaa prøvet dem før, men for mig ere de altid faldne ud af Stykket som ubrugbare, umuelige. Nu har De bekræftet Sandheden af dem og jeg maae jo tro derpaa. Josephine, var der ikke noget i Deres Bryst der holdt disse Ord tilbage, og følte De ikke at De idetsamme udtalte en enn127 uafviselig Fordømmelsesdom over det som De vilde forsvare? Hvor skal vi søge Undskyldningen naar vi ikke maae søge den i en ungdommelig Bedaarelsen128, der vel kom i Strid med Fornuft og and‹re› velbekjendten129 Forhold, men som dog var der – – – – unaturlign130 var den ikke –! jeg synes hank572 kunde ‹ikke› undgaaet den.

Dette benægter De. En saadan Bedaarelse, endog for en kort Tid, har aldrig existeret. Ikke Spor deraf. Men saa Grunden til hans Adfærd? hvad vilde han mig? hvorfor lod han mig ikke i Fred? Uden Grund, ganske ligegyldig forgriber man sig ikke paa noget som i Almindelighed holdes for helligt og uantasteligt. Saa bliver der kun igjen det som min Tanke i de bittreste Timer har streifet, men dog afviist som umueligt; thi med slige Tanker fornærmer man Menneskeheden. Koldblodig, beregnende skulde han drevet dette langvarige Spil? – Det var dette tørstende Had til Mine Egnek573 [2] der drev ham sindrigt til at treffe dem i dere‹s› saarligste Punkt, i mig. Denne Forfølgelse, denne evige Tirren af min Lidenskab, disse Breve,k574 hvis dunkle, snart ømme, snart saarende Ord jeg behøvede Maaneder til at udgrunde – disse Erklæringer blandet med hadefulde Udfald mo[d] mine E Nærmeste, denne Dvælen overalt hvor jeg var, hans Oprømthed helst naar jeg var sønder‹k›[nus]‹t› og omvendt, hans Unmuth naar jeg var glad – det despotie hvormed han ledede mine Anskuelser ligetil mine Bekjendtskaber, min Omgang, denne farlige Ringeagt han indgjød mig for al prakti‹s›[k] og huuslig Væren, for Former og Familiebaand og alt hvad der knytter os til det menneskelige Selskab, denne Bestræbelse for at oprykke Plan‹t›[en] af sin Jordbund uden at ville give den Lye a[n]detsteds – og endelig, da jeg selv frivillig endte det‹t›[e] Lidelsesafsnit og drog bortk575 – den haanlige Kulde han viste mig efter min Hjemkomst – al denne Mishandling, disse 1000 Modsigelser har ikke været Virkningen af en kjæmpende, med sig selv uenig Følelse der nødtvungen saarer sin egen Gjenstand men ‹netop› af denne den ganske modsatte? Det har altsammen blot været en vild og utæmm[et] Egoismes Fornødenhed at have et Væsen som den kunde pine, men som dog ikke maatte d‹ø›[e] eller tabe Forstanden, thi da var Fornøielsen borte?

Lad det da være saa. Ogsaa det kan bæres. Hvad kan endnu ikke bæres! Og derm‹ed› [3] drage vi Teppet ganske ned for denne Historie.

Tag dette stærkt og mildt op kjere Josephine. Husk hvad vi lovede hinanden for nogen Tid siden Kom til mig som ellers. De veed at jeg holder af Dem og at vi ere jo begge uskyldige i dette. Kom som ellers, men lad os aldrig, aldrig mere tale derom. Lad os tale om det som er blidt og godt, om Døden ogsaa, thi den er dog det bedste. –

Og ikke heller til ham skal De tale derom. Dette forlanger jeg udtrykkelig af Dem. Forsøg ikke paa at «ryste» ham – eller fremtvinge nogen anden Anskuelse i dette. Jeg har længesiden opgivet Haabet om nogen Forsoning og efter de sidste Forklaringer De har meddelt mig, kan jeg aldrig ønske den. Jeg ønsker blot at De aldrig skal tale til ham om mig. Det har lykkes ham – Gud kjender bedst Bevæggrundene – at forstyrre mit Liv og gjøre det meer end almindelig smertefuldt, men ogsaa det vil engang kunne sees i et andet Lys, der viser mig en skjult Gudsmening; maaskee forundes det mig allerede fra dette Tidspunkt af. Døe skulle vi alle; og maaskee gaaer man dog rigere ind i Evigheden med en Smerte som min, end med en halvgod Trøst. Hist skal dette afgjøres.

[November–desember 1860]. Brev til Bernhard Dunker

Brevs. 5

k576

Spørgsmaalet var kun, om jeg med god Samvittighed tør slutte hiin Accord med Gyldendal, om det skeer med Dahlsk577 gode Minde, saa at han intet har at snakke om, intet at klage over bagefter. Der maatte skrives strax, da Posten gaar i Eftermiddagen, saaledes bliver det endnu en Mulighed at den Bogenk578 kan komme ud idetmindste til Nytaar. De har ikke talt med Dahl selv, dette volder mig nogen Uro.

Et lille skriftligt Ord, eller helst hvis De kunde uleilige Dem ned til mig, Hotel Skandinavie,k579 vil under disse Omstændigheder være mig af særdeles Vigtighed. Med denne Underretning, som De muligens endnu saa Dem istand til at skaffe mig, ender da forhaabentlig ogsaa alt Bryderie for Dem denne Sag vedkommende, og jeg vil slutte Forhandlingerne med en Tak, der desværre føles meget dybere end den kan udtrykkes her. Hvad jeg kunde sige i den Anledning vilde blot klinge tosset og abgeschmach‹t›k580

Camilla Collett.

[2]

__________

Adressetekst:

S: T: Advokat Dunker

[Desember 1860]. Brev til kong Karl IV

Brevs. 5

k581

Naadigste Konge!

Uagtet jeg ikke tør regne mig blandt de Forfattere der nyde den Ære at være kjendte og anerkjendte af Deres Majestæt, uagtet mine faa og anonymt udkomne Productioner neppe nogensi‹nde› ville anvises en saadan Plads i vor Nation, er det mig dog en dybtfølt Trang, at disse Arbeider, som [3] Udtryk for nogle af vore dybere sjelelige Tilstande, skulle blive læste af Kongen, vor Konge.

Tillad derfor at jeg underdanigst lader overrække Deres Majestæt Exemplarer af mine tvende hidtil udkomne Bøger, en Roman betitlet: «Amtmandens Døttre»k582 og en her for nylig udkommen mindre Bog: «Fortællinger».k583

Modtag naadigste Konge og døm med Overbærelse disse mine Arbeider! Lad dem frembære Forsikringen om den dybe Ærbødighed og Hengivenhed jeg nærer for Deres Majestæt med hele ophøiede Slægt.

Camilla Collett.

2. januar 1861. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k584

Christiania 2den Januar 1861.

Kjere Oscar!

Det er meget længe siden jeg hørte fra Dig. mit Brevk585 fra Sandefjord, i Sommer var ikke saa heldigt at erholde noget Svar, uagtet det indeholdt det vigtige Spørgsmaal angaaende Henriksk586 Portrait. Saa maatte jeg da, i Tillid til Din engang meddelte Tilladelse handle paa egen Haand. Jeg tog da det eneste Exemplar af Photographie som jeg efter utallige Bønner og Besøg hos Dhrr. Olsen & Thomsen,k587 havde faaet truet af dem, med mig ned til Kjøbenhavn, hvor jeg ved Fætter Looftsk588 Hjelp strax fik Sagen arrangeret med Tégner og Kittendorfk589 Photographien var slet ikke ilde, noget tydeligere end Daguerrotypen,k590 saa jeg tror nok at disse dygtige Kunstnere ved Hjelp af denne, endelig ville skaffe et smukt og vellykket Portrait af ham, der kunne fortrænge alle de rædsomme Karicaturer der ligesom skjænde hans Minde. Jeg har netop havt Anledning til at see et af den afdøde Halkjer,k591 ogsaa tegnet efter Photographie, der i alle Henseende er et Mesterværk. Der skulde kuns tages 200 Ex. først, Pladen skulde da gjemmes til en ny Reqvisition, der ikke vil lade vente længe paa sig, da alle vore Boghandlere [2] vist med Gridskhed tage imod det. Nu skal jeg skrive til Fætter Looft og spørge om det ikke er færdigt og strax melde Dig det. Bekostningen kan ikke for disse 200 Ex. blive betydelig, i al Fald det strax kunne dække sig, om ikke bringe et lidet Overskud.

Min Bogk592 der kom ud til Juul sendes hermed, gid den maatte fornøie Dig og Dine unge Damerk593 lidt. Der er ikke mindre end 3 Skildringer fra Eidsvold. Her er den godt modtaget, alt hvad jeg hidindtil har ‹hør›t har været lutter fordelagtigt, men Bladene komme vel med Bundfaldet. Jeg vil gjerne høre hvad Du særskilt kunde udhæve, og er ikke bange for Kritik.

Paa Kongeballet,k594 havde jeg den Fornøielse at tale længere med Prinds Oscark595 der spurgte efter mine «Skrifter.» Jeg lader netop i disse Dage afgaa Breve til Kongenk596 og Prinds O.k597 hvori jeg annoncerer dem Tilsendelsen af begge disse mine «Værker»,k598 der ogsaa med det første skulle sendes derind naar Bogbinderen har faaet lidt hofmæssig Skik paa dem. Hans Kongelige Høihed havde navnlig den Artighed at sende mig et Pragtexemlarn131 af en Bog han har oversat «Cid» efter Herder.k599 Du veed det gamle Spanske Riddersagn.

Du veed formodentlig at Haraldk600 har byttet sin Gaard mod Dzonkowskysk601 herinde, og at han alt er flyttet herind, hvad han her skal tage sig til forstaar jeg ikke. men Byttet i Handelen skal jo være [3] ganske fordeelagtigt siger man.

Her er megen Sygdom og en unaturlig vedvarende stærk Kulde, der ligesom hemmer den Smule Liv her ellers pleier at være. Uden Overdrivelse tør man sige at Christiania er det dyreste og kjedeligste Sted for Øieblikket, jeg kunde magelig brænde op den lille Klat jeg skal leve af, hvis jeg skulde have det saa varmt som man kunde finde det behageligt – men jeg har i de sidste Dage ikke kunnet bringe Thermometret høiere op i min Stue end til 10–11 Grader. Jeg boer i en lille Leilighed i Fayes Gaard, Karl Johans Gade, har 3 ret smukke men kolde Værelser, hvoraf jeg leier det ene til Gaden ud til – Mathilde Knudsen,k602 der ligger herinde for at helbrede den Svækkelse i Knæet hvoraf hun lider. Hun har Altn132 i Huset, og hun ventes tilbage til efter Ferierne. Hun er, som Du kanskee har hørt, forlovet med en svensk Baron Falkenberg,k603 et ganske ungt – og som flere vil mene, ingenlunde udmærket eller lovende Subject, saa mange spaar ilde af denne Forlovelse.

Dermed er ogsaa alt fortalt hvad jeg veed, enhver lever og bevæger sig som en Igle inde i en halvtinet Flaske. Jeg haaber Du lever mere gemytlig og selskabelig i Christiansand end vi her. Dette skrives i en Temperatur af henved 20 Grader ude og omtrent 10 Grader Varme inde. følgelig med stive Fingre. Kun maa jeg endnu ønske [4] Dig og Dit Huus et glædeligt nyt Aar, lidt Efterretning fra Dig og Smaapigerne, hvordan: I have det, hvordan Du trives i Din nye Huustand vil med største Glæde modtages af

Din

Camilla C.

‹…› hils Rogstad!k604

[Januar–mars 1861] Brev til kong Karl IV

Brevs. 5

k605

Naadigste Konge!

Samtidig med den gjennem Statsminister Sibbernk606 fremsendte naadige Bevidnelse om at Deres Majestæt med Velvillie havde modtaget mine literaire Arbeider, erholdt jeg detn133 overraskende Budskab, at Deres Majestæt havde skjænket et aarligt Bidrag til min yngste Søn, Emilsk607 Opdragelse.

Idet jeg vil aflægge min Taksigelse for en saa overordentlig Gunst, føler [2] jeg hvor vanskelig denne lader sig udtrykke i Ord, især naar dette skal skee indenfor de snevert afstukne Grændser for en undersaatlig Skrivelse. Saameget tør jeg dog sige, at denne kongelige Godhed kom som en Gave fra den gode Gud selv, naar han pludselig lægger den i vor Haand, «til en stor, en virkelig Glæde, en som jeg synes er Glæde.» Maatte Bevidstheden derom være Deres Majestæts Løn, ligesom alle gode og ædelmodige Hjerter maa søge den deri.

Det er mig kjert at kunne meddele at min Søn røber Anlæg der synes at gjøre ham skikket for den den militaire Vei, saa at vi overensstemmende med Deres Majestæts derom yttrede Ønske tror det rigtigst at bestemme ham for denne.

Naadigste Konge! Som Kvinde i en dunkel Stilling vil jeg aldrig nogensinde personlig finde nogen Anledning til at lægge min Hengivenhed for Dagen. Men jeg tilhører en Slægt der har næret en meer [3] end sædvanlig Kjerlighed og Begeistring for sit Kongehuus, og som i Liv og Død have beviist det. Dette skal gaa i Arv til mine Sønner.k608 De skulle alle holde af Kongen. Det er brave Gutter, og Deres Maj skal, haaber jeg til Gud, nok faa Glæde af dem.

Med Bøn om Tilgivelse for et Brev der er bleven for langt beder jeg Deres Majestæt modtage Forsikringen om min dybeste og ær‹bø›digste Taknemlighed.

[Våren 1861]. Brev til Paul Hansen Birch

Brevs. 5

k609

S T: Hr General Birch!

De erindrer nok, kjere Hr General, at jeg ganske nødtvungen kom til at have en Stemme i med, da Fadersk610 Portrait til Eidsvold‹s›gallerietk611 skulde males. Jeg var ingenlunde ivrig for Bergslien,k612 thi sandt at sige havde jeg ingen rigtig Tro paa ham heller, men jeg fraraadede blot paa det Bestemteste at betro Arbeidet til den lille Kunstner som Generalen forestillede mig. Saa fik Bergslien det, thi der skulde iles, og han malede det ogsaa paa 3 Dage. Denne negative Skyld som jeg kan siges at have deri, har dog trykket mig og jeg har mere end engang ønsket at Arbeidet var ugjort. Jeg har aldrig havt rigtig Mod til at udtale for Generalen hvor frygteligt, hvor total forfeilet jeg finder dette Billede, og jeg tror neppe der kan være 2 Meninger [2] heller derom. Nu hører jeg at der virkelig er vakt en Motion om at søge det erstattet med et Nyt Bedre. Dette vilde jo være meget glædeligt naar blot ikke den samme Nød var forhaanden, thi saavidt jeg veed, have vi ikke heller nu nogen Kunstner der byder nogen Sikkerhed for at dette nye Arbeide kunde selv under Afbenyttelsen af et bedre Forbillede, kunde blive saameget heldigere end det Første.

Jeg vil derfor henstille til den ærede Direction om den ikke, vilde forudsadt at et saadant nyt Billede virkelig er paatænkt, vilde lade dette udføre af en dansk Kunstner. Det kan dog vist ikke være Meningen at berige hiint Galleri med Kunstværker, efter en billigst muligt Skala men helst med Saadanne som det kan have Ære, og Samtid og Eftertid Glæde af. Vilde den Direct. derfor bevilge Midler til et saadant Portrait af min Fader, udført af en dygtig dansk Maler, og den dertil vilde bestemme en Sum, saa udbeder jeg mig at det Hverv at besørge dette maatte overdrages mig medens jeg under [3] et paatænkt Besøg i Kjøbenhavn mod Slutningen af denne Maaned kommer til at opholde mig der 3 a 4 Uger.

Jeg har erfaret hvad der kan udrettes ved at tilsee et saadant Arbeide, naar Kuntneren ikke har kjendt Personen, og hvor mærkværdigt de givne Vink kunne indvirke paa Liighed og Udtryk. Collettsk613 Portrait, tegnet hos Kittendorf,k614 blev paa denne Viis til, det ligner meget mere end noget af de benyttede Forbilleder. Den Daguerrotypk615 som min Broder Haraldk616 har, er vistnok, trods dens Mangler den Eneste der kan blive Tale om at bruge til et nyt Portrait af Fader. Den maatte photographeres og stærkt retoucheres først.

Vilde nu De, ærede Hr General! understøtte dette mit Andragende hos Directionen vilde De faa et nyt Krav paa min og alle Mines Tak. Ønsker De at tale nærmere med mig derom, vil det være mig en Glæde at modtage Dem i min Bopæl, Fayes Gaard, Carl Johans Gade første Etage.

Camilla Collett

[Våren 1861]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k617

Kjere Oscar. Jeg benytter medfølgende Koncept‹e› til General Birchk618 for ikke at gjentage noget, da det maaskee kunde interessere Dig at vide at der er Udsigt til et bedre Portrait af Faderk619 end det Misfoster der nu hænger i Samlingen. Udfaldet kan jeg endnu ikke melde Dig. Hovedsagen med min Skrivelse til Dig – den 3die ubesvarede – er dog at forespørge om Du har faaet mit sidste Brevk620 og Bogk621 sendt i Januar med Pakkeposten og Grunden til at det ikke fortjener et Svar da det dog indeholder et Spørgsmaal af nogen Vigtighed.

Fra Looftk622 har jeg nylig erholdt et Brev,k623 hvori han siger at der nu arbeides raskt paa Henriks Portrait efter den Photographie jeg bragte med ned i Sommer og han tror det vil blive heldigt. Conditionerne for et saadant lithographeret Portrait er for Pladen 50 Rgsd. (25 Spd) og for hvert 100 Aftryk 15 Rsd (7) Spd Jeg bestilte 200 Exemplarer, (hvilket tilsammen udgjør 40 Spd) der dog forhaabentlig snart blive udsolgte og kræve en nye Reqvisition. Salget bør overdrages Stensballe,k624 efter de gjeldende Betingelser hvorom jeg nærmere skal forhøre mig. Hvorvidt Du ifølge et engang til mig givet Løfte vilde lade denne lille Indtægt indflyde i min tynde Kasse, det henstiller jeg ganske til Dit Godtbefindende, jeg gjør ingenn134 Krav paa saadant.

Du seer at jeg paatænker en Tour ned til Kjøbenhavn. Det er i nogle literaire Anliggender der uden min Nærværelse vanskelig vil ordnes tilfredsstillende. Jeg havde endog en lille Tanke om at gaa over Christiansand for at aflægge Dig et Besøg i Dit nye Hjem. Men der [2] gives desværre ingen Mulighed i at komme derfra ned til Kjøbenhavn, saa den Fugl maa jeg lade flyve. Det havde været høist interessant at see Din nye Huusholdning og den opblomstrende Slægt. Her har været en temmelig trist Vinter, megen Sygdom, liden Selskabelighed. Jeg og Mine holder os temmelig raske. Guttenek625 voxe kraftig til, Alf og Robert blive Studenter til Sommeren. Jeg boer nu temmelig godt og smukt i Fayes Gaard – men kun i 2 Værelser, det 3 leies bort, til Mathilde Knudsen,k626 der har alting i Huset, paa denne Maade kan jeg bære Leien [3] Hun er meget hyggelig at have, snild og nøisom, og jeg troer hun er ligesaa tilfreds.

I det Haab at jeg tør erholde et Svar inden jeg drager ned, ønsker jeg Dig et hjertelig Levvel, med Hilsen til Din unge Konek627 og Børnene.k628

Photographien af Henrik, der beroe‹r› hos Bærenzenk629 skal jeg bringe med og lade Olsen & Thomsenk630 faa den. Lykkes Lithographien, saa synes mig enhver yderligere Kopieren af hin blive overflødig.

21. juni [1861]. Brev til Alf Collett

Brevs. 5

k631

Jarlsberg den 21 Juni.

Kjere Alf!

Fra Valløe tog jeg Skyds til Jarlsbergk632 hvor jeg arriverede i god Behold omtrent Kl 2. Her er som Du kan tænke deiligt, alting dufter og blomstrer, og indenfor er der svalt og godt i de store luftige Rum. For mig er det som naar en Kalv slipper ud af den trange Baas paa den grønne Eng. Men et saa begrændset Besøg som jeg maa gjøre her – thi jeg kan jo ikke udhale det høiere end en Ugestid – vil ikke forslaae til at styrke min Helbred naar dette er Hensigten af Touren. [2] Jeg kommer da vel til at tage hen til et Bad etsteds. Sandefjord bliver det ikke. Kjøbenhavn er ganske opgivet. Næste Brev skal haaber jeg sige Dig nærmere derom.

Hensigten med disse Linier er at bede Dig sende mig efter med Bjørn Farmandk633 der gaar paa Mandag følgende Ting.

I øverste Skuffe ligger mit Uhr. Kjøb dertil en simpel lille Uh‹r›nøgel. Min Tandbørste. mine sorte Fløielsarmbaand Søg igjennem Skufferne og find og send hvad Du finder af sorte Fløielsbaand eller Stads. E‹n› Læg dette i den lille Æske forsegl den godt. og send den med Bjørn Farmand. Mit Uhr savner jeg gruelig.

Paa Dampbaaden traf jeg Stenstrup,k634 der fortalte mig at lille Sophiek635 var meget daarlig. Dette har voldt mig en ubeskrivelig Uro, og Du maa ikke glemme at skrive nøiagtig om hvordan [3] det staar til deroppe nu. Ligerviis hvis Du seer Fru Colban,k636 da sig hende at det har gjort mig bitterlig ondt at jeg ikke skulde see hende før min Afreise. Jeg havde ikke ventet at hun saa tidlig vilde følge ombord uagtet hun paastod at ville det, men jeg ventede den hele foregaande Dag paa at hun skulde komme. Næste Uge skal alle Kadetter hid til Dans.

Mine stakkels Gutterk637 som jeg idelig tænker paa og at de nu ikke vel kunne gaa til Stenstrups paa Søndag! Saa sender jeg Eder denne Daler, som jeg vil at I 3, Du, O. og E. skal dele for dermed at gjøre Eder en glad Søndag. Gjør med den hvad I finde bedst. Forslaar den til en Jernbanetour til Eidsvold, da troer jeg nok at det var den bedste Anvendelse. I tage da ind til Mad. Kaasenk638 og havde det godt og herligt en heel Dag. Men da maa Emil være ganske sikker i sit [4] Toilette. Ville I heller tage paa M‹oro› i Byen, hvoraf der nu er Overflod, saa gjør det. Maatte nu kun Brevet komme i betids i Morgen!

Dernæst min kjere Alf lægger jeg Dig endnu engang paa Hjerte de praktiske Ting Du har lovet mig at sørge for. Tæppet maa strax ud og forsvarlig bankes svøbes ind i Noget at det ikke paa Nyt bliver støvet. Ryggerne til Stolene fæstes paa. Dette har Emil lovet. Kjøbes for et Par Skilling stærke Knappenaaler dertil. Avertere‹s› Logi. Avertere‹s› efter mit ‹Lommefor›klæde. Du maa holde strengt over at Anne ikke misbruger hvad hun sætter frem. Skriv op alt hvad Du giver ud. og endelig – skriv, skriv kjere Alf! Skriv om alt hvad Du kan tænke interessern135 mig. Siig mig hvor Onkel Carlk639 ligger henne og hvor han agter sig ‹hen›

Din hengivne Moder

Camilla

Gardinerne ere vel nedtagne? Læg noget over Sophaen, thi den falmer i Luft og Sol.

Send Nøgelen tilbage i Brevet

27. juni [1861]. Brev til Alf Collett

Brevs. 5

k640

Den 27de Juni.

Da jeg skriver til Fru Colban,k641 smugler jeg et Par Ord ind med til Dig. Mit lille Brev med Kommissionernek642 vil Du have modtaget og jeg har intet dertil at tilføie uden at Du ligesaa maatte være ligesaa heldig som med de første. Jeg maatte ‹beundre› den hurtighed og Nøiagtighed hvormed dissen136 blive udførte, jeg troede det neppe muligt da jeg allerede Søndag havde Pakken. De Smaasager som Du sender behøver Du ikke at omtale til Nogen. Tak, kjere Alf for Brevet. Meest glædede det mig at erfare at Sophiek643 er i Bedring det vilde være rædsomt om der hændte nogen Ulykke. Jeg troer aldrig Tante St.k644 overlevede et saadant Slag, som Gud naadig afvende.

Her er deiligt over al Maade, [2] og det gjør mig ordentlig vemodig at jeg ikke kan have nogen af Eder her. Dog Verden er stor, og den velsignede Sommer vender altid tilbage. Ogsaa denne haaber jegn137 I skulle have lidt godt af. Jeg lever det meest velsignede Slendrianliv man kan tænke sig, men føler mig dog nu først efter et Par Dage bedre end i Begyndelsen. De første 8 Dage var jeg ret miserabel, træt som om jeg skulde gaaet 10 Mile, og frysende efter Badet. Selv denne velsignede Luft her, maa man vænne sig til naar man længe har indaandet Kloakluften derinde. Om Morgenen Kl 9 Frokost. Saa staar hele Formiddagen en Hest med Gigh til at befordre de Badende ned til Søen. Du kjender den yndige Vei derned. Alting dufter og blomstrer [3] efter det Regn vi have havt i flere Nætter. Saa Middag Kl 3, saa spille vi lidt Billiard, eller læse eller hvile, hvad enhver har Lyst til, thi man har en velsignet Frihed i dette Huus. Jeg har ingen Magt til at tænke paa Opbrud endnu, men maa dog nu snart gjøre det. Hvorhen det bliver veed jeg da ikke ret. Skal jeg vinde nogen ordentlig Styrke til at holde ud Resten af Sommeren i Christiania saa maa ikke Couren være for ‹knap›. En 14 Dage bliver jeg vel endnu borte fra Dato. Hver Dag jeg er borte fra Chr.k645 er en Vinding for mig. Der vil gaa nogle faa Dage hen fra Eders Feriers Begyndelse til jeg kommer. Dem maa I finde paa Noget. at forfriske Eder med for Ex. Fodtoure. Den først‹e› Dag Ferierne begynde, have I Lov til at see Beriderne. Vi kunne dog ikke tænke paa at komme til Eidsvold førend Knudsensk646 komme tilbage, og det er Midten af Maaneden, og selv da tager jeg ikke derop uden en fornyet [4] Indbydelse. I dette vil Du vist være enig med mig. Sørg blot for, kjereste Alf at Emilk647 ikke jadsker sig ud, men at hans Klæder ere i den Stand, naar jeg kommer at jeg ikke faar formeget af den Plage ‹…›aar jeg kommer strax men at han strax er reisefærdig.

Paa Søndag altsaa det store Bal! hvortil her gjøres enorme Tilberedelser. 150 Personer. Damer indbudne fra Horten, Sandefjord Moss og hele Omegnen. Leiren ligger deilig lige ved Vandet. Jeg tænker paa Emil at det bliver noget for ham naar han engang kommer saa langt. Og nu maa jeg slutte da Brevet skal gaa

Tusende Hilsener til Gutternek648 og til alle Stenstrups.k649

Din hengivne

Moder.

Bring.

3. juli [1861]. Brev til Alf Collett

Brevs. 5

k650

Jarlsberg d. 3de Juli

Dit Brev,k651 kjere Alf, med Pakken, indeholdende Balstadsen, fik jeg i Gaar, Tirsdag. Hvorledes det er gaaet til at mit Brev, sendt herfra forrige Tirsdagk652 først kom frem Lørdag er ubegribeligt. Men det kan ogsaa være det Samme og vi ville hverken spille et Ord eller et Suk derpaa. Jeg hjalp mig ganske godt uden Stadsen.n138 Thi de ældre Damer gjorde ikke stort Toilette, da det var Sommer, og d‹…› var hvor man ikke er belavet paa et saa stort Bal.

Skulde jeg beskrive Dig enhver Enkelthed ved denne Festk653 da fik jeg nok at gjøre. Detaillen faar jeg opsætte indtil vi sees og i Ro og Mag kunne tale derom. Saameget tør jeg sige, at de 160 Personer her vare samlede, Alle ville have medtaget Indtrykket af noget Storartet og Opløftende, noget som de maaske i deres hele Liv ikke ville opleve Magen til. For mig var det af sær Interesse at følge Tilberedelserne dertil; at see hvorledes alle disse Kræfter ligesom usynlig virkede, saa det kom frem ligesom ved et Trylleri, ja man mærkede her hvad det vil sige, naar Midlerne ere store og mægtige og et saa storartet Maskineri‹e› er i Orden. Ingen synt‹es› at have Hast eller ‹Tralv›hed,n139 thi Her gjelder det fornemmelig at Enhver har sin bestemte, begrændsede Opgave og ikke griber ind i den Andens. Forstod man Hemmeligheden heraf rigtig, saa gik det overalt bedre end det gjør – thi «jo flere Kokke desværre Søl,» siger man.

For Stenstrups,k654 som ikke kjende Localiteten, vil jeg her give et lille Omrids af Huset. De maa da lægge Mærke til at 3 af Værelserne indtage hele Bredsiden af Huset med Vinduer ud til begge Sider hvilket giver dem en imponer‹ren›de Dybde og Størrelse. Du kjender nok Hallen, der den deilige Hal nedenunder der deles i 3 Dele ved 2 Rader dobbelte Kolonner, Trods at den er saa prægtig indrettet er der dog hyggeligt; ‹…› ‹alt› smaa koselige Etablissementer, og man kan sid‹d›[e] ‹…›n140 [2] inde i Nischerne bag Blomster og Pillarer, at det ene Parti ikke ‹v›eed det mindste af det andet. «Riddersalen» ovenpaa, af samme Størrelse men uden Piller, har ligeledes 5 colossale Buevinduer ud mod ‹…› Haven og Søen til en Side

Gaarden

(med påskrifter: Billiard  Kamin  Nische  Kabinet  Stor Spisestue   Sovekammer  Selskabsstue  Herreværelse  Hallen Haven)

og til Gaarden med Udsigt til Kirken paa den anden. til denne støder en Række Gjæsteværelser paa den ene Side samt en Vinterværelserne paa den anden: Tænk Dig nu denne Sal smykket med Blomster, Vaser, og alle de Lys som anbringes kunde. Paa hver Bredside var opslaaet en med Klæde ‹betrukket› Forhøining med Sophaer til d‹e› Ældre, medens der rundt Væggene var anbragt dobbelte Rækker af Stole til de Dandsende. Musikken i det ene Hjørne skjult bag et Spalier af Blomster. Damernes Aftrædelses Toiletteværelse et sandt ‹Feeboudoir› med en Luxus af forgyldte Speile og Blomster. Indenfor i den lille Søilesal et Bord bedækket med alle Slags Bøger og Kobberstik. Kadetternes Aftrædelsesværelse var Rullestuen omskabt til en Løvsal decoreret med de hvideste Haandklæder og Vaskevandsboller, som de meget kunde trænge til efter en 3 Fjerdings Marsch. Spisebordet med al den Rigdom og Overflødighed overlader jeg til Din egen Phantasie at udmale Dig. Du veed jeg har en sær Forkjerlighed for denne Sal, paa Grund af Portrætterne. Her hænge i fuld Legemstørrelse Billederernen141 af Besteforældre, Forældre og det nuværende Grevepar,k655 malede altsaa til høist forskjellige Tider. Perlen af disse er Bestemoderen (ung)k656 malet af den berømte Tischbein, medens Gemalenk657 var Gesandt i Neapel. Du veed han var et Uhyre fra hvem Kone og Børnk658 maatte flygte. Hun staar der som henaandet paa Lærredet, og seer paa os med et Blik som gaar igjennem Marv og Been, hvori hele hendes huuslige Jammer ligger noksom udtrykt. Noget Deiligere kan man ikke tænke sig. Men vi kom reent fra Beskrivelsen af Festen. Nu maa Du selv tænke Dig alle disse festsmykkede Rum aabne, saa at den friske, milde Sommerluft overalt fylder dem, ‹tag› decorer dem saa det bedste Smykke med 60–70 balklædte Damer og garner ‹…› ‹dem› med, og slip saa en 100 unge Officerer og ‹Kadetter,› der komme lige fra deres Teltelivet ude i Leiren og spørg [3] forestil Dig da det Indtryk det maatte gjøre paa saa mange ‹d›isse unge friske ‹…› modtagelige Sjele. Hvad der er rigtig stort og opløftende er tillige frigjørende og tillader ingen Tvang, ingen Gêne. Her var Rum til Alle, alle Stemninger kunde her finde sin Plads, selv Misantropenn142 Suurmuleren sin Vraa. men jeg ‹troer› nok ingen havde ‹Lyst› til at ‹suurmule› suurmule den Dag Ogsaa ude i Haven var der arrangeret Borde med Cigarer, «Øltønder». Det var noget at see kan Du tro naar de i Francaisen dansede mod hverandre tvenden143 levende Kolonner der indtog hele Salens Bredde! Det var noget andet end dette kjedelige Mylder uden Orden, som man ellers seer i vore trange Ba lumre Balsale. Og 10 Buevinduer kastede Dagsskjæret ind fra 2 Sider som blandet sig med de utalige Lys indenfor frembragte en ‹sand tryllende› Virkning som ikke kan bes‹krives› – ingetn144 Under at de lange gamle Rækker af Konger og Dronninger Grever og Comtesser ‹som› paa Væggene ogsaa fik Liv i denne magiske Belysning ‹og› syntes at amusere sig fortreffelig. – Behøver jeg endnu at lægge til at denne smukke Fest fik sit egentlige Liv ved Vert og Vertindes Elskværdighed? Grevinden var utrættelig og hun fyldte, kan man sige, det hele Huus, hun var tilstæde overalt, Hvad Greven angaar da ‹…› ‹…› ‹er›n145 han en af disse af Guderne Velsignede der ikke behøve at gjøre Nogenting, men blot at vise sig en Gang ‹imellem› saa troer man han har gjort Alt. Der gives nogle saadanne lykkelige Mennesker, medens Andre med ‹…› al deres Activitet baade udrette Lidet og faar Utak ovenikjøbet.n146 De smukkeste og eleganteste af Damerne vare Husets tren147 Betsy,k659 2 Frøkener Wollf,k660 Frøknerne Lassonk661 og Wessel,k662 Frøk. Fanny Løvenskjold,k663 samt en Frøk. Valeurk664 fra Horten. Der blev danset til Kl 1 da marscherede Regimentet af. Endelig vil jeg bemærke at Din Mama ganske havde sluttet sig til de Tilskuende og modstod f‹lin›k ‹tappert› enhver Opfordring til Dands, paa en eneste Lanciers nær. –

Moss. Den 5te Juli. Hid kom jeg i Middags, i det Haab at treffe Onkel Carlk665 her til hvem jeg skrev for et Par Dage siden, men blev rigtignok skuffet i denne Forventning! Saa har jeg her ikke et levende bekjendt Menneske. men det faar da ogsaa være det samme for den Par Dage korte Tid jeg bliver her. Paa Mandag kommer jeg hjem. Jeg trænger endnu til disse Par Dage i fuldkommen Stilhed og Ro. og det har ordentlig noget velgjørende for mig ikke her at kjende et Menneske. Med Helbreden er det kun saa som saa. Træthed og Mangel paa Søvn plager mig. Jeg mærker at det er en Tilstand der kræver en grundigere Behandling end 14 Dages Hvile og Frihed. Paa Jarlsberg var der idelig Fremmede hvilket vilde været vel stærkt for mig der er vant til den modsatte Yderlighed, hvis Huset [ikke] ‹v›ar saa stort, og man ikke der nød denne velsignede Frihed, der [s]‹t›[reng]‹t› ‹t›agetn148 blot behøver at ‹samles› til Maaltiderne, [4] naar det ‹…› store Gjallerhorn som Du nok kjender lyder kalder, men denne Tvang, om den kan kaldes saa, er blot behagelig ligesom den er nødvendig. Det er en underlig Følelse for den som lever i smaae sammenpressede daglige Forhold at slippes ud i noget Stort og Frit, et af ‹dem› der tøier sig ud til alle Sider, man flyder ligesom ud, man kan ikke begrændse sig, og men lader sig drive paa den behageligste Maade snart paa det ene snart paa det Andet. Man kan sige til sig selv; nu vil jeg tage mig en Blyant og et Stykke Papir i Lommen og gaa hen paa et bestemt Sted i Lunden; men ved at gaa gjennem Bibliotheket fængsles man ved en eller anden Bog, eller man møder Grevinden paa Trappen som man heller vil spadsere med, eller der er kommen Fremmede nede, eller man skal spise tyk Melk i Fadeburet, eller man inviteres til et lille partie de causeriek666 i en af de mange Nischer og Kroge. Der har Du et lille Stykke af Jarlsberg Livet til! Vist er det at jeg har gaaet stille omkring og suget som en Bi af al denne Skjønhed, og jeg tror nok i en Forstand at Ingen af de mange Gjæster har nydt det som jeg. Længe skal jeg have godt deraf. Men nu sidder jeg i et lille Værelse paa Moss og skriver dette, hjemkommen efter en lang Spadseretour ud over Gjeløen. Jeg vandrede til dens yderste Spidse gjennem den næsten halvfjerding‹s› lange Allee der fører ned til Refsnæs, en Plet hvorpaa Naturen har ødslet med al sin Herlighed. Her satte jeg mig paa Engen saa jeg selv ubemærket kunde see ned paa Gaarden. Jeg tænkte paa da jeg sidst var her,k667 da var jeg 20 Aar, jeg tænkte paa Far og Mork668 og ‹…› de Mennesker der da bevægede sig om mig og Taarerne trillede mig selv ubevidst. Jeg tænkte ogsaa paa mine 4 Gutter,k669 mit Eneste! og at disse mine Gutter skulle erstatte mig saa meget. – Det havde nok kunnet gaa an at aflægge et Besøg til Meiersk670 dernede, de Hrr. Kjærester kjender jeg begge, ogsaa Fru Meier lidt, men jeg havde dertil ingen Lyst. Men jeg tog et stort Lindeblad og prikkede mit Navn deri og vilde netop idet jeg gik, sendt det ned til Tina Boeckk671 som jeg formodede der, da jeg hørte at hun ikke var der. Saa maatte jeg lade Lindebladet og den gratiøse Idee flyve.

Paa Mandag kommer jeg med Halden.k672 Alle mine Gutter haaber jeg modtager Mama. Nu maa jeg slutte for at tage ud til Klosteret, en venlig Indbydelse fra Sibbernk673 kom i dette Øieblik og jeg venter hans Vogn ‹hvert› skal komme. tusend Hilsener til Alle hos Stenstrups, jeg glæder mig meget til at see dem Alle.

[August 1861]. Brev til NN

Brevs. 5

k674

Studenternes Samfundsbygning er færdig, snart skal den høitidelig indvies. Naar vi spørge, hvem der har bygget den, vil ingen rigtig vide at svare herpaa. Den har ingen synlig Bygherre havt, en Aand maa det have været, men en god, en venlig Aand, der saa stille og ufortrøden har føiet Sten til Sten.

Bygningen staar der; i det Indre derimod mangler der endnu meget, før den kan blive et hyggeligt og tiltrækkende Opholdssted for dem, der skulle tage den i Brug. Dertil hører ogsaa og fornemmelig saadanne Ting, der, idet de løfte sig over det blot Nødvendige og Tilfældige Forgjengelige, kunde tjene til at give Localet det festlige Præg, som det bør have, naar det skal svare til sin Bestemmelse, at være, ikke alene «Karret, hvor Landets friskeste, dygtigste unge Kræfter bruse og gjære ud», men ogsaa den bekrandsede Amphora, der optager den ædle, klarede Viin rene uforfalskede Geist.

Det bliver Kvindernes Kald at udfylde noget af dette Manglende.

Forvissede om at denne Følelse mere eller mindre bevidst rører sig i Mængden, og blot behøver et Stød for at kaldes tillive, indbyde vi Alle Landets Damer til at yde Bidrag til en Gave der skulde overrækkes Studenterne i Anledning deres nye Samfundsb. en Gave, der idet den blev en Prydelse for Stedet og en Kilde til Begeistring og Opløftelse for dem selv, tillige paa en smuk og værdig Maade kunde knytte de Givendes Navne til Stedet.

[2] ‹1,› ‹…›n149 sig, ville gaa omkring, de indsendes til Hr Kammerherre H. Holst,k675 der velvillig har paataget sig Inddragningen af Summerne.

2, Som en Gave fra et helt Folks – Halvdeel, der som saadan kunde bestaa gjennem Tiderne saadan der ikke alene kunde omfattes med varm Interesse af sin Samtid og g‹je›lde ogsaa have Betydning ogsaa for de kommende Slægter, kan her kun være Tale om en plastisk populair Gjenstand, og vi tro at møde almindelig Billigelse, naar vi fastsætte denne til Buster ‹…› af 2de norske Digtere eller Videnskabsmænd, udførte i Marmor. 2de Punseboller, udførte i Sølv.

3, Valget af disse overlades saavidt muligt er til Mængden selv, dog gjøres opmærksom paa, at kun de af vore Forfattere og Videnskabsmænd kunne komme i Betragtning, som have levet i og virket for Nutiden.

4, Et Antal af 16 Damer her i Byen, samt en i Da en Stemmesamling paa Valget af Busterne vil blive besværlig og tidsspildende at foretage inden den store Mængde, vil dette afgjøres ved Stemmeflerhed i en Kreds af dertil valgte Damer.

2. september 1861. Brev til Christian Holst

Ms.fol. 503

k676

Universitetets Festdagk677 2n150ste Sep. 1861

S: T: Hr Kammerherre Chr. Holst.

Da min Faderk678 unægtelig var en af dem der bidrog til Oprettelsen af et Universitet her i Landet, idet han med sin Pen banede det Vei – ‹…›den‹s› at hans Børn ikke i Liighed med Andre ere indbudne,k679 eller tilbudne Adgang til nogetsomhelst ved Festen i denne Anledning, vil det forhaabentlig ikke tilregnes mig som en Ubeskedenhed, om jeg bringer mig i Erindring til en Billet til Galleriet hvorfra man kan see Forsamlingen til Taffels.

Skulde Hr Kammerherren ikke være den Rette til hvem jeg henvender mig, beder jeg Dem meget undskylde.

Camilla Collett

født Wergeland.

[2]

__________

Adressetekst:

Hr Kammerherre Chr. Holst. Christiania

13. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k680

Christiania d. 13de Spt.

Kjere Oscar!

Det er i en dobbelt Anledning jeg efter lang Taushed tager Pennen fat. Først og vigtigst er det nu ang. Henriks Portrait,k681 der endelig er arriveret, og hvoraf jeg sender Dig et nogle til Prøve, saa at enhver Roes er overflødig. Enhver der har kjendt ham, siger det er frappant. Enkelte Smaating kunde maaskee et mere indviet Øie paapege, som mindre treffende, men seet hen til Forbilledets liden Finhed og Mangel paa Detailudførelse, maa det med Billighed erkjendes for at være særdeles vellykket.

Henrik Wergeland

Litografi, I.W. Tegner & Kittendorffs lith. Inst.

Eier: Nasjonalbiblioteket, blds_00303

Men nu staar jeg der med Manden Tegnér,k682 der har sendt mig hele Ladningen og beder behageligst om Penge. Der er 200 Exemplarer hvorfor forlanges 36 Spd, – (ikke dyrt!) for hvert nyt 100 bliver det nu kun 7 Spd – dertil kommer Fragt og Told som jeg har betalt med 3 a 4 Spd. 18 Spd, det Halve vil jeg lægge til, og maa end‹a› da tage nodetn151 op forud. men den anden Halvdeel haaber jeg Du som god Broder at ville lægge ud. Jeg paatager mig da Mellemhandelen med Boghandlerne, af hvem jeg dog neppe faar den magre Profit omtr. 12 pr Exem‹p›lar førend der er solgt – drages herfra omtr. 40 Spd, bliver det en tarvelig Erstatning for min sikkert mageløse, mangeaarige Møie med at faa dette sat i Gang. Nu, det er jo ikke heller for Gevindsten Skyld, jeg er [2] og vil ansee mig lønnet ved at see vor Broders mange afskyelige Varieteter af Karrikaturer fortrængt af et virkeligt lignende og smukt Portrait.

Skriv mig snarest muligt til derom

Hvad den anden Sag er, vil indlagte trykte Opfordringk683 bedst kunne sige Dig. Maaske vil allerede nogle saadanne Indbydelser være bragte med Aviserne til Kjøbenhavn Christiansand allerede, da det var en Aftale med Morgenbladets Redacteurk684 at de skulde afgaa i en deel Exemplarer til de større Byer. Min bøn til Dig er at Du gjennem Din Konek685 samt Valentine Heyerdahlk686 vilde forsøge at samle et Bidrag i det nævnte Øiemed, og sende det derpaa til mig som har igjen at aflægge Regnskab for Se vor Kasserer Holst.k687 Du seer det er en imponerende Række af Damer der staae for denne Indbydelse. At jeg har skrevet den og styrer det Hele; at den omtalte Valgmanting blev holdt hos mig, vil Du maaske have gjettet. Det vilde være meget morsomt om der kom noget klækkeligt sammen, saa at Sagen kunde vinde Fremgang. At den støder paa Vanskeligheder, og meest paa Grund af Welh-s.k688 Upopularitet, vil Du kunne indsee. Men i Byerne hvor han ikke er personlig kjendt, vil dette dog neppe være nogen Anstødssteen.

Af Billederne sender jeg Dig for det første 6, flere kan Du faa hvis et nyt Oplag kræves. Arnesen,k689 Harald,k690 2 af mine Børn have faaet hver sit.

2 Studenter har jeg nu faaet paa engang, Emilk691 er gaaet ind igjen i Nissens Realskole, for om muligt engang at kunne blive militair Krigsskoleelev. [3] Hans meget rastløse, snare energiske paa Handlingen og Bevægelsen mere udadvendte Sind, i Forening med et ypperligt Hoved, og en mageløs legemlig Konstitution, vilde gjøre ham yderst saare skikket til at blive en dygtig Militair, naar han blot kunde overvinde sin Skjødesynd: Dovenskab. thi der fordres i Sandhed ikke lidt nu omstunder for at komme ind paa den Bane.

Om 14 Dage bliver Oscark692 confirmeret. saa ere dog de 3k693 for Voksne at kalde. – Jeg veed ikke om jeg endnu har takket Dig for Din særdeles gunstige Bedømmelse af min Julebog.k694 For Øieblikket er der ikke Tanke paa noget Nyt igjen, thi for hver Gang synes jeg det er en Umulighed at frembringe noget. Endnu ligger jeg i Strid med Boghandlerne for det stakkels, suurt fortjente Honorar. Det er overhovedet en egen Sag at være en udpreget Størrelse, medens man sidder i en forknyt og afmægtig Stilling. Den Smule kolde Udmærkelse der tilflyder En skal lidet kunne erstatte den Hjertevarme man savner og som man frem for Alt trænger til. Jeg bliver buden med ved alle officielle Fester hvor ellers ikke Enker komme, men kan dette forsøde de kolde Savn hjemme, eller den 1000foldede Ensomhed? For at have en kjerlig deeltagende Sjel omkring mig, for 300 Daler mere at leve af, skulde jeg afsee hele Digtertalentet!

Den idylliske Skildringk695 af Din huuslige Lyksalighed befolket af ikke mindre end 4 Gratier,k696 har uendelig interesseret mig. Især har de omtalte Seiltoure til Dine Øer gjort et dybt Indtryk paa min Phantasie, saa jeg mangengang har ønsket, gid jeg [4] kunde gjøre en lille Sviptour ned til Christiansand, til dette Sted hvorfra mine første mythiske Erindringer datere sig, det skulde i Mange Henseender være interessant, men visse geographiske Kjendsgjerninger seet i Belysning af lige saa uafviselige pecuniaire Sandheder, ville vel neppe tillade at dette Ønske bliver nogensinde mere end et Ønske.

Og dermed Farvel for denne Gang; min Hilsen til Dine Børn, og Din unge Kone, ligeledes til den elskværdige Valentine, ligeledes til Rogstad,k697 beder jeg Dig frembære fra

Din hengivne

Camilla.

Betænk Dig om Du synes det er bedst med det samme jeg skriver til Lithographen at bestille nogle 100 Ex. med det samme, thi 190 ere jo saagodt som ingenting med et Portrait det populaireste i Landet Skriv endelig strax, og send saamange Penge Du kan, jeg skal forvalte dem ærligt!

Hvert 100 koster 7 Spd, thi Formen er gjemt.

22. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k698

Søndag den 22de September

Kjere Oscar!

Pakken med Lithographiernek699 vil Du have erholdt, og jeg haaber Du er tilfreds med Arbeidet.

Disse Liniers Hensigt er ikke mindre end at animere Dig til en lille Reise, der muligens kunde virke meget animerende paa Dig.

I Morgen Tirsdag tager jeg med Ex eller T‹o›ll.k700 ned til Kjøbenhavn, hovedsagelig dertil bevæget af min Helbreds: og øvrige Sindstilstand, der efter et vel langt Christianiasommerophold trænger til en alvorlig Opfriskelse, skal denne end bare ligge i Forandring af Luft og Omgivelser. Et andet Motiv til Reisen er kommer til, der giver den idetmindste en udvortes Støtte, om saadant er nødvendigt. Du veed nu Damernes Plank701 med de tvenden152 Buster. Welh.s er alt færdig og udmærket heldig, og Middelthunk702 vil nu netop skride til Paabegyndelsen af Henriks Buste førend han reiser tilbage til Rom. Denne vil han modellere i Kjøbenhavn, fordi han der er mere kunstnerisk paavirket naar ikke Nødvendigheden tvinger ham som ved den anden Buste at gjøre det her, begge skulle desuden hugges dernede Han vil tage Lithographien til Mønster, dog ikke [2] mundtlig Anviisning, og da han længe har betinget sig denne ved mig, er min Nærværelse ham af nogen Vigtighed. At jeg gjerne vil gjøre dette at det vil blive en interessant Opgave at see dette Arbeide af en saa sjelden begavet og virkelig aandig opfattende Kunstner som M. skride frem det kan Du selv begribe.

Men Du? hvad mener Du om et lille Stevne i Kjøbenhavn? H Var det nogen Sag for Dig at rive Dig løs paa en 2 3 a 4 Uger tage Din Kone,k703 eller Alettek704 eller begge med og toure lidt omkring paa dette livlige altid, glade, altid trivelige Sted? Der er i denne Tid flere Norske dernede, Nicolaysen med Kone,k705 Gjertsen med Kone.k706 Saa fik jeg tale nærmere med Dig om mangehaande, navnlig om Reqvisition‹en› af flere Portraitter. Det skal nu strax i Boghandelen her, jeg har bestilt en god Anmeldelse deraf.

Alvorlig talt, tænk over Touren og den vil behage Dig at iværksætte. Ogsaa Middelthun vil det glæde at treffe Dig og see Dig ved dette Arbeide. Vi skulle leve rigtig et flot Kunstliv dernede, da jeg kjender saa godt Jerichaus,k707 og vi kunne faa Adgang til alle Attelié‹re›.

Har Du ikke svaret mig paa mit første Brevk708 med Pakken naar dette kommer, da addresser Dit Brev til Kjøbenh. Hotel Phoenix – saa skal jeg der afhente det.

Din hengivne

Camilla Collett

Middelthun kommer ikke til Kjøbenhavn før Begyndelsen af October

26. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k709

Christiania d 26de Sept.

Atter igjen et Brev! vil Du sige, da Du netop har modtaget det Sidste.k710 Men dette skal ogsaa kun gjelde som en Gjenkaldelse af hint. maatte det kun komme tidsnok til at forebygge Forvirring.

Som Du ser kjere Broder er jeg endnu her og for det Første blir min Reise udsat. Middelthunk711 kom nemlig og meldte at han allerede havde paabegyndt Henriks Bustek712 her, electriseret som han var bleven af en Photographie han han havde opdrevet hos Olsenk713 (Mage til vor) og Du veed slige Kunstnere de faae det saa heftig naar Aanden kommer over dem. Saa ønskede han saameget at jeg vilde blive og idetmindste til Arbeidet var skreden frem i en vis Grad. Dertil kom det frygteligste Veir vi endnu have havt i Høst og som virkelig i en vis Grad virkede afskrækkende paa mig. Derfor er dog ingenlunde min Reise opgivet men udsat til ud i October.

Søndag den 6te skal min Oscark714 confirmeres [2] bliver jeg rask nok var det min Hensigt at feire den Dag med en lille Middag for ham og Onkelen,k715 og et større Aftenselskab. Men min Helbred har været saa alvorlig angreben at jeg, raadet af Doctoren, blot tænkte paa Flugt og Reise ikke jeg tænkte og mig i Umuligheden af at foretage mig noget inden jeg følte mig mere styrket.

Jeg har alt pakket ind, men bliver Confirmationen over og reiser sandsynlig – hvis intet uforudseet hindrer mig – paa Tirsdag den 8de. Dette vilde jeg lade Dig vide. da Der er ikke nu ‹er› megen Sandsynlighed for at Du paa en seen Aarstid skulde føle Dig fristet til besøgen153 Kjøbenhavn, naar ikke den Omstændighed med Middelthun som i mit Brev berørt, falder bort. Derfor vil jeg bede Dig sende Brev hid og ikke addressere det til Kjøbenhavn, og instændigt beder jeg Dig gjøre dette strax at det maaskee kan treffe mig inden jeg reiser. Du vil vist ikke negte mig det halve Udlæg, naar jeg sikrer Dig disse Penge igjen. Uagtet Lithographienk716 maa kaldes ret heldig og tilfredsstillende for Mængden, er der dog Finesser, som ogsaa Middelthun gjorde mig opmærksom paa, som maaskee endnu kunde i næste Trykning kunde komme bedre frem, naar jeg gjorde Tegnerk717 opmærksom paa hvori det stikker – Munden er ikke fiin nok, der har en større Blødhed og Blidhed paa Photographien, Næsen mangler ligeledes en fin Bøining, Øinene ere for aabne, da H. tvertimod mysede lidt som Alle Nærsynte. Og dog skriger Alle der see Lithographien og som have kjendt H. over den slaaende Lighed. Middelthuns Buste [3] skal allerede have en kjendelig Lighed. Det er sikkert en ganske ualmindelig begavet Kunstner, og med en ægte Kunstnerpersonlighed. Hans Buste af Welhk718 er mesterlig den er nu udstillet. Selv er han en stille, fin, skye og stolt Natur, paa hvis ægte Kunstnergestalt og Aasyn, Kamp og Lidelse har trykket sit dybeste Præg, ja det er ikke Spøg at være Kunstner, allermindst Billedhugger i et fattigt Land som vort, og han skal have kjæmpet mange, lange Aar med Nød og Fortvivlelse inden det faldt Nationen ind at han kunde bruges til Noget, Han er visselig den meest begavede af alle vore Billedkunstnere, og saa høist elskværdig og beskeden! For hans, for Kunstens Skyld vilde jeg ønske vor Sag med Subscribtionenk719 havde Fremgang. Faaer vi det har jeg lovet ham 600n154 Spd. for begge Buster i Marmor‹…› (lidt over naturlig Størrelse –) og det er vist ikke formeget. Dog arbeider han disse Buster ganske uafhængig af vor Sags Udfald. Lykkes den, faae Damerne en saa stor Sum indsamlet, overlades de til Øiemedet – hvis ikke og Skam vilde det være! – har han arbeidet dem for sin egen Fornøielse og de staae der i Gibs indtil maaskee engang en Reqvisition indløber Glem ikke kjere Broder Oscar at gjøre dette Motiv med Kunsten og Kunstneren gjeldende – og sig de gode Christiansandensere at de ogsaa fra denne Side gjøre en god Gjerning, ved at yde Bidrag.

Arnesensk720 ere flyttede op i deres meget smukke Huus der har en ganske fortryllende Beliggenhed lige under Uranienborgskoven med den frieste Udsigt. mod Sydn155 og Øst. Haven er allerede meget smuk med Vandspring og mange kostbare Buskvæxter og Planter [4] Men stakkels Laura har atter igjen havt det sørgelige Uheld at hendes Barn kom dødfødt til Verden, saa hun har ikke begyndt sin Indtrædelse i det nye Huus med med Glæde. – Der er nu en heel By deroppe, Homansbyen, ethvert Huus ligger idyllisk med sin lille Have og Vandspringet foran, og mange af disse Huse ere phantastiske nok at see til. Man mærker dog nu at der er bygget endeel, thi en stor Deel Huusleiligheder staa ledige.

Forresten foregaar her intet. Præstemødetk721 og Universitetsfestenk722 bragte lidt Røre i Leiren, men nu gaar det igjen sin gamle træge Gang og Byen er hvad man kalder tilgavns trist og kjedelig. Jeg skriver intet; der mangler Inspiration og «Anregung;»k723 Livet her er for trist for den Fattige og Ensomme til at at frembringe føde den Slags Stemninger og Tilstande der tjene frembringe Productionen, de fødes i Bevægelse og Liv meget mere end i den dødlignende Ro, Mit korte Ophold paa Jarlsbergk724 der bragte mig et dette korte Drag af Skjønhed og Ro Liv, frembragte en lille Skizze,k725 en Slags Natphantasie, som jeg troer Du fornemmelig vilde synes om, men desværre er den ikke skikket til at trykkes, da den indeholder for mange meget localt og personligt. Siig mig hvad Du synes bedst om i mine Fortællinger,k726 og hvad man i Christiansand synes om Bogen. Rogstadk727 haaber jeg hører til min gode Læsere. Holder du Nyhedsbladet, vil Du snart see et lille Afskedsdigtk728 deri aftrykt. Det kan gjelde for en heel Klasse af Landets Stedbørn. Nu veed jeg ikke mere at fortælle. Mine Gutterk729 voxe mig aldeles over Hovedet, Alf og Robert ere begge meget høie, ligeledes er Oscar en kraftig prægtig Gut.

Din hengivne Søster

Camilla Collett

14. november 1861. Brev til Josephine Welhaven

Ms.8° 272

k730

Den 14de Nov. 1861.

Det var med en egen Bæven og Frygt jeg hørte at De havde været her igaar, jeg ventede det ikke mere – Josephine, De vil ikke mistyde det, men De selv vil spore det som en Lettelse naar jeg siger Dem: lad det heller være. Til et halvt, usandt Forhold er baade De og jeg for gode. Hvad De kunde søge hos mig finder De ikke mere, og De trænger heller ikke til det. De veed jo nok at hvad jeg kan give, staar i den nærmeste Sammenhæng med mine indre Tilstande og Oplevelser – og hvad har man ogsaa andet her.n156 I denne Forstand burde ingen her efter mine Tanker omgaaes, eller kalde sig Venner. Hvad er det andet end at man afhyller hverandre sine Vunder ligesom Lazarusserne paa Betlertrapppen i Neapel, men ingen af blandt os ere gode og kjerlige og oprigtige nok til at være rigtige Venner paa den Maade. Derfor er her ogsaa saamegen Ufred og Bitterhed. Ogsaa mig har denne naaet, der jeg dog i saamange Aar næsten stod ubevist om den, [2] og den har naaet mig saa frygteligt, i saa mange Angreb fra Alle Sider at jeg vidste Ingen der kunde og burde drages ind i den. Her maa jeg anklage min Naturs Dobbelthed, der hvis den havde Plads nok, vilde regnes for en Rigdom, men hos os blot bliver en Selsomhed, Unatur – hin Dobbelthed, der gjør at jeg kan være stærk, modig – straalende, overragende –n157 Alle sigte efter Synet – og Pilene treffe en Sjel der krymper sig i Smerte og Afm‹a›[gt]

Saa har det været dette Aar, dette lange, siden De forlod mig.

Da jeg gik fra Hansteens den Gamlesk731 Geburtsdag, hvor jeg uden mindste Varsel og Skin af Billighed formelig blev overfaldt af Nannak732 løb jeg den halve Deel af Veien i sandseløs Angst, men da jeg kom hjem var jeg rolig, saa rolig! thi jeg vidste da, at jeg skulde og maatte bort herfra.

Jeg gjennemlæser disse Linier for at see om der er noget saarende i dem. Nei, der er intet deri som kan saare Dem. Jeg vilde endog sige, at under andren158 Forhold end disse her, vilde De og jeg kunne være saameget for hinande‹n› Og naar jeg siger: Gud velsigne Dem, for saa de mange, lange Aar hvori De har været mig saa meget, ja næsten Alt, da det er det ogsaa ærligt meent.

Camilla Collett

[1. desember 1861]. Brev til NN

Brevs. 5

k733

Wergelandk734 og Welhavenk735 have begge, uanseet deres Værd som Digtere, i Studenterverdenen en Betydning som ingen af vore fremragende Aander nogensinde kan siges at have havt. De vare begge med Liv og Sjel Studenter; de stode som Vækkere og Ledere midt i ‹s›in Tids Begivenheder og Bevægelser, af hvis Malstrømme, en bedre, ædlere, mere luttret Aand opsteg og gjorde sig gjeldende i deres Samfundsliv.n159 Fjendtlige i al deres Stræben, og helen160 Retning, repræsenterede de dog saa nødvendige og betydningsfulde Led i den hele Udvikling, at de netop i denne deres Modsætning maatte staae dern161 for en fjernere Tid som Uadskille‹lige.›

Denne Tid er allerede kommen. De Lidenskaber og Storme de kaldte tillive ere længst forstummede, over den ene har Graven allerede lagt sin Forklarelse medens den Ene Anden er levnet den vistnok vanskeligere Opgave at leve. Og derfor forekom det os vakkert, som et Symbol paa den Styrkens og Enighedens Aand der er vundet gjennem disse Mænds Strid, at opstille deres Buster ved hinanden. Det var denne Betragtning der har ledet vort Valg. maatte den overalt finde Anklang.

25. mars 1862. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k736

Den 25 Marts 1862 –

Kjere Johan!

Bryniek737 har paa min Opfordring, aflagt Dem en Beretning om mine Pengeaffairer, forsaavidt som disse angaae Børnene.k738 Det kunde maaskee synes overflødigt at jeg blander mig i denne Sag, der bedst efter lovligt Skjøn, kunde afgjøres mellem Dem og ham. Jeg nærer imidlertid en vis Frygt for at De og andre af Deres Slægtninge,k739 til hvem De muligens kan have omtalt denne Sag, see den i et for mig ugunstigere Lys end jeg fortjener at den omfattes mere fra et juridisk, end fra det velvillige Standpunct, lykkeligere stillede Slægtninge burde opfatte den, at jeg med andre Ord staar der som en slet utro Forvalter, og slet Huusholder. Derfor maa det tillades mig ogsaa at sige mine Tanker derved, og bringe visse Facta i Erindring, der ikke maae oversees, naar man vil dømme retfærdig. Maatte det bidrage til at De kjere Johan, hvem jeg skylder saa meget, vilde see Tingen med lidt mildere Øine, end De nu maaskee seer den.

At den faste Sum af 1700 (sytten) Spd, efter 11 Aars Forløb er reduceret til 500 600n162 overrasker mig slet ikke. Jeg forundrer mig blot over at der er en Skilling igjen. [2] og at jeg har undgaaet at gjøre Gjeld. De maa ikke glemme Johan, at jeg ligetil de disse sidste Par Aar da jeg fik et fremmet Tilskud kun har havt 400 Spd aarlig og senere endog kun 380, da Brandactierne ophørte at give noget – Med 380 Spd. havde jeg ikke kunnet leve med 2 studerende Børn, selv uden mine Reiser, der dog ikke have kostet stort mere end hvad Opholdet her hjemme vilde kostet mig, medens de dog vare et Middel til at opholde mit Liv. Jeg maatte angribe Summen og enda fortjene noget selv skulde jeg leve anstændig. De vil maaskee indvende at mange Enker have mindre at leve af: Nei, dette taabelige Raisonnement der saa let føres i Munden af dem der selv ikke kjende Savn, vil De ikke komme med. De veed meget vel, at ethvert Individ har sine Krav nuancerede efter deres forskjellige Vilkaar og Evner, kald disse Opdragelse, Kulturtrin, Stilling i Verden –n163 Naturanlæg Hvad der er mere end nok for den Ene er maaskee Hunger for en Anden. og meget ofte see vi Lykkens Goder tilfalde dem der mindst forstaa at nytte dem – Beviser nok: ligefra den rige Malthe,k740 der for at nære en eneste Orm, ikke spiser sig mæt og ikke lægger i sin Ovn, indtil Moer Hvidk741 og Moer Dybwadk742 der maaskee sætte Livets Lykke i fede Stege og i at have et vist Antal Høns paa sin Løkke – og saa videre op, videre op. Jeg skulde uden Gêne bruge nogle Tusend om Aaret og jeg forsikrer Dem paa en ganske ædel Maade. jeg har Krav og Tendentser nok, og jeg vil gjerne tilfredsstille Andres ogsaa. Jeg vil sige Dem en [3] Ting Johan, en Ting som jeg dog vil tage i Betænkning at yttre for mine Sønner: jeg forundrer mig aldrig naar jeg hører at ordentlige folk gjøre Gjeld, selv om de forholdsviis have mere end Mangen Anden. De have bære kun deres Naturs uafviselige Krav i sig til en større Livs- og Nydelseskreds. Jeg siger blot Gud bevare mig derfra, hvor haardt jeg kan blive fristet! At dette er og altid har været mit Tænkesæt ligeover for Andre vil jeg oplyse med et Exempel der netop ligger mig for Haanden.

Da Collettk743 og jeg i 1841 bleve forenede, havde han en Gjeld paa 634 Spd. hvilket han omtaler i et Brev af Juni s. A.k744 Det faldt mig netop i Hænde forledendag og erindrede mig paa ny om dette Factum, som jeg dengang ret vel vidste. Men jeg tør sige Dem Johan, at denne Omstændighed i alle de 10 Aar, aldrig blev omtalt mellem os, nei ikke i Ord nævnt, end sige, at jeg med nogen Slags Forundring eller Misnøie skulde saaret ham. Jeg fandt det kun ganske i sin Orden at Faderk745 paa alle mulige Maader som han kunde, uden at forurette sine andre Børn,k746 støttede og hjalp os ved betydelige Gaver, undertiden fik jeg 30 a 40 Spd. ved hele Maaneder at aabne os sin Bolig og ved idelige rentefrie Laan. Disse sidste vidste dog Ingen, ikke engang jeg noget af. førend jeg saa det i Faders Breve til C.k747 «Tab ikke Modet over Sligt» skriver han etsteds, «mangler De noget, saa kom til mig.» Stakkels Fader! han tænkte dengang ikke paa, at hans Datter vilde opleve Tider, hvor hun ikke eiede En hvem hun kunde [4] bede om Laanet af 1 Spd, uden at udsætte sig for en saarende Forundring! Men jeg fandt det som sagt, saa naturligt ligeoverfor en Svigersøn hvem Fader med Rette sat Priis paa, og jeg tror om han havde præsenteret ham Præstegaarden paa en Bakke!.. ‹saa?› Hvorledes skulde vi der begyndte med Gjeld og Lectors Gage og med en hurtig voxende Børneflokk748 ellers kunnet klare baade den og Enkekasse og enda faae lidt tilovers? Tilgiv mig disse Forklaringer, de koste mig selv Overvindelse at give men det er en Slags Pligt mod mig selv. et Endnu maa jeg lægge til, at Collett, naar han med et Slags Stolthed omtalte vort lille Husesk749 stigende Komfort og Velstand, som han visselig ogsaa skyldte sin egen Orden og Dygtighed, saa roste han ogsaa min Sparsommelighed og Huuslighed. Ja det er jo latterligt, og jeg kan ikke hjelpe dem kjere Johan, men jeg er virkelig sparsommelig og ordentlig, jeg har arvet dissen164 Egenskaber efter Moderk750 der i høi Grad havde dem, men jeg har faaet Faders flotte Natur med paa Kjøbet, en Natur der kræver meget og vil give meget, og dette er ikke saa let at forene. Der er visselig mange Enker der have mindre end jeg, og dog siger jeg, disse Aars Savn og Rædsler have været saa Store som Nogens: Gud alene kjender dem.

At Brynie i denne Sag er ganske udenfor al Skyld, er vist overflødigt at bemærke. Han har blot handlet menneskeligt. Havde jeg ikke havt denne min kjere, brave Værge, der selv naar han var mest bekymret, var mig en Trøst, vilde jeg fortvivlet. Ja Collett vidste hvad han gjorde, da han anbefalede mig til ham. Han kjendte hans Hjerte, [5] og hvad jeg trængte til.

Brynie vil altsaa have meddelt Dem, som Ældste af Brødrene, at den faste Sum, der skrev sig fra den mig ved Faders Død 1848 tilfaldne Arv, og som ved Colletts Død, efter det ganske heldige Gaardsalg, udgjorde omtrent 1700 Spd, nu ved omtrentlig 100 Spd.s aarlige Forbrug, er gaaet ned til 500, netop hvad jeg der efter Lovene skulde tilfalde 2 af mine Børn.

Og har jeg derfor givet Brynie Fuldmagt til at udbetale disse 500 Spd til dem af mine Sønner, der ikke have været hos mig. De to Andre kunne selvfølgelig ikke gjøre Regning Fordring paa Noget, da de med mig have fortæret deres Andeel, og lidt til, som jeg har skaffet.

Hvis nu De Johan og Carlk751 modtage mit Tilbud maa jeg bede Dem at dette maatte ordnes inden min Afreise herfra til Udlandet. Blive disse Penge staaende, kan jeg ikke indestaae for dem. Alf og Emil have store, store Krav, og det er ikke meget at vente at jeg faar Kræfter herefter til at selv at fortjene noget. I det Hele taget, er min Stilling, naar tages Hensyn til de dyre Tider og Børnenes langt større Forbrug, ikke meget bedre nu, med det Tillæg jeg nyder af Andres Godhed, end den var ved Begyndelsen af min Enkestand.

[6] Ved denne Leilighed vil jeg tillige omtale min Plan at reise bort for længere Tid, for under Forhold der kunde være mig gunstigere end de herværende muligens at kunde vinde Styrke for Sind og Legeme.

Jeg har for Børnenes Vedkommende taget de Forholdsregler som jeg tror kan tjene dem bedst. Jeg vilde gjerne tale nærmere med Dem kjere Johan om dette. At jeg ikke bestemt har omtalt denne min allerede for et Aar siden paatænkte Plan, uden til Carl, kommer dels af at jeg har manglet Anledning, men jeg tilstaar det ogsaa af en vis Sky for nedtyngende Indtryk, hvoraf jeg allerede har nok før, ja mere end jeg næsten kan bære. Colletts Slægt har aldrig viist nogen Sympathie for mine Planer, og jeg tør ikke vente det her heller. Til Sophiek752 har jeg ofte villet tale om min Reise, men det er en Umulighed at faa tale med Sophie i Enrum. Jeg veed kun at reise vil jeg saa sandt som jeg lever til den Tid, og ikke bukker under for Anstrengelserne for at komme afsted.

Forsaavidt som De skulde have omtalt mine Pengeanliggender for nogen Anden, vil jeg bede Dem være af den Godhed ogsaa at communicere [7] Saadanne ogsaa nærværende lille Indlæg i Sagen. I det Hele ønsker jeg at dette læstes af Deres Sødskende.

Nu da jeg har udtalt mine Tanker med større Ro og Bestemthed end det ofte er muligt mundtlig at faa udtalt dem, vilde jeg gjerne, og haaber jeg – i al Venskabelighed tale med Dem Johan, derom, saavelsom andet der angaar Børnene. Forunder De mig en rolig Stund dertil, naar Deres Tid engang tillader det, vil jeg oprigtig takke Dem derfor.

Camilla Collett

[19. april 1862]. Brev til Johan Christian Collett

Brevs. 5

k753

Paaskeaften 1862.

Jeg har ingen Usandhed forebragt, ei heller har jeg omtalt det bevarte Factum for at paaberaabe mig nogen Ret, eller for at hovere derover, hvilket jeg maatte uddrage af Deres Tale igaar. Jeg har blot anført det i mit Brev til Demk754 for at vise hvordan jeg bedømmer en saadan Omstændighed, at den i vor min Slægt ikke har været ukjerlig bedømt, eller overhovedet nævnt.

Anerkjendelse af mine bedste reneste Hensigter venter jeg ikke mere af Nogen, men jeg maa dog andrage paa at hint Sted i mit Brev atter igjen læses af Enhver der vil misforstaae.

Camilla Collett

[19. april] 1862. Brev til Amalie Sophie Biørn

Ms.fol. 3111

k755

Christiania Paaskeaften 186‹2›.

Det er ikke af Mangel paa god Villie at jeg ikke før har besvaret Dit venlige, kjerkomne Brevk756 – kjere Amalie. Det har haardt lagt mig paa Sinde at jeg ikke har gjort det. Sand Velvillie og Venlighed er der ikke saa overflødigt meget af i Verden, at man skulde oversee eller negligere nogen Yttring deraf. Nei, jeg har vurderet Dit Brev og det Sindelag mod dine gamle Frænder hvoraf det er udsprungen. Jeg tænker ofte paa Dig og paa Dit sidste Besøg hernede, hvor jeg syntes at jeg først lærte Dig rigtig at kjende. Ja Livet udvikler, og jeg vil nok tro, at den alvorlige Skjebne, Du i en saa ung Alder har prøvet, saa fjernt og langt fra Dine Egne saa at anvises alene paa Dig selv og en Mangfoldighed af af Pligter, nok har modnet Din naturlige gode Forstand, og klaret Dit Blik for meget, der maaskee før viste sig for Dig anderledes. Selv Din første [2] Opgave som Henriksk757 Kone var ikke den letteste for en uerfaren, ung Pige. Ak vi maa lære bestandig, og maaskee lære vi først rigtig at forstaae og haandtere Livet naar vi staae og skal forlade det. Saa ville vi haabe at den Smule Viisdom vi samle her, dog ikke spildes, men kan komme os tilgode i en bedre Tilværelse, og at vi histoppe kunne glæde de kjere der vente os, mere og fuldkomnere end vi her have formaaet det.

At Du har læst min sidste Bogk758 har ret fornøiet mig, kjere Amalie. Jeg kan nok tænke at mine Skildringerne af vort kjere, deilige Eidsvold har moret og glædet Dig. Maaskee kommer der i Sommer ud en lille Bogk759 der vil indeholde Skildringer af Familien navnlig af Henrik, Fader og Moder.k760 Denne Bog maa Du endelig see at faa, jeg kan ikke sende Dig den thi den bliver trykket i Kjøbenhavn, under den Reise jeg agter at foretage. Det er nemlig min Hensigt allerede i Slutning af Mai at tage herfra, for under et længere Ophold i et sydligere Klima, enten det sydlige Tydskland eller Italien, at styrke Sind og Helbred, der i høi Grad trænger til det. Alfk761 skulde følge med. Han er nu Student med andenExamenk762 og et halvt Hoved høiere end jeg selv. Ogsaa Robertk763 er en høi, staut Karl, og Oscark764 en blomstrende, kraftig Gut [3] han blev comfirmeret i Høst. Maatte Gud lægge sin Velsignelse til dem Alle. Med min Slægt har der ingen rigtig Trivsel været. Ulykkens Tryk har hvilet tungt paa os Alle. Haraldk765 kjæmper endnu med Bekymringer og en svag Helbred, om hans Bytte m‹e›d Gaarden har været klogt, vil Fremtiden vise. Vedøek766 taget sin Afsked, han vil bygge paa Gjøvik. Nicolai,k767 min kjere Nicolai seer jeg aldrig, den slemme, paa al Følelse blottede Konek768 har ganske skilt os. Hun har ikke Skam i Livet, ellers maatte hun føle noget som Erkjendtlighed mod en Slægt der har hævet hende op af Dunkelheden og givet hende den Mand, der som hun rigtignok er ganske uværdig. Du seer altsaa kjere Amalie at min Glæden af min Familie er ikke stor.

Du har viln165 hørt om mit store Foretagende i Sommer, Du har maaskee læst min trykte Indbydelse til alle Landets Damer,k769 om Bidrag til en Gave til Studenterne i Anledning deres nye Samfundsbygning? En udvalgt Komitté af Damer, der samledes hos mig, bestemte denne Gave til 2 Marmorbuster af Henrik, W. og Welhaven,k770 disse 2 gamle Stridshaner skulle nu stilles fredelig op ved hinandens Side. De hugges nu i Marmor af Billedhugger Middelthunk771 nede i Kjøbenhavn. og Dit Daguerrotyportrait af H:k772 kom ret til Gode ved Modelerningen. Busten er ogsaa ret heldig. Dit Daguerrotypen skal jeg nedlægge hos en af Dine Sødskendek773 og bede dem faa den opsendt. Jeg har taget en Photographie af den, og det burde Du ogsaa lade gjøre thi en saadan Daguerrotyp er ikke at stole paa, en vakker Dag kan den være udvisket. Efter den har jeg ganske alene bekostet Henriks [4] Lithographiret nede i Kjøbenhavn, Oplaget paa 200 Billeder, kostede mig 40 Spd. som jeg har ondt nok for at miste, disse Billeder ere nu fordelte hos forskjellige Boghandlere, men af disse virkelig Gode Billeder sælges der næsten ingen, thi de mange større mere eller mindre slette, som Folk allerede eier, spærrer Afgangen for de virkelig Gode.

Det vil blive en stor Fest naar disse Buster komme herop og skulle overleveres, men jeg kommer ikke til at overvære denne desværre. 600 Spd omtrent ere komne ind til dette Øiemed.

Og dermed vil jeg tage Afsked med Dig kjere Amalie. Maatte vi sees glade og raske igjen, naar engang Forsynet maatte lave det saa for os, Jeg vilde spurgt Dig, kommer Du ikke ned til Christiania i Sommer? men derpaa kan jeg hverken faa Svar, ei heller vilde jeg nyde noget Godt deraf. Med Guds Hjelp er jeg da langt paa min Reise. Saa lev ret hjertelig vel til vi engang mødes! og tænk engang imellem venligt paa Din Camilla, ligesom jeg venligt ‹b›evarer Dit Billede.

[April 1862]. Brev til Bernhard Dunker

Brevs. 561

k774

Inden jeg skriver, torde det dog være sikkrest, bestemt at faae vide af Daae,k775 om Lathamk776 er i England, eller om han overhovedet existerer. Dernæst, saafremt disse Punkter besvares tilfredstillende, at kjende saavidt til Mandens borgerlige Stilling, at man ikke kommer i Forlegenhed med Titulaturen.

Disse tvende Erkyndigelser vil jeg bede Dem inddrage, medens jeg saa smaat præparerer mig paa Skrivelsen.

Navnet (i Skriftmæssig Form) paa den Dame Crowek777 omtalte, tør jeg ogsaa udbede mig.

Deres meget forbundne

C. Collett

[2]

__________

Adressetekst:

S: T: Hr Advokat Dunker.

19. mai 1862. Brev til Caroline Augusta Sødring

Brevs. 5

k778

Chr. d 19 Mai 1862.

Jeg faaer kuns 2 Minutter til at svare paa Deres Brevk779 kjere Caroline. Deres Tilbud kan jeg kuns uden synderlig Betænkning besvare med et nyt Tilbud, nemlig om De kan være tjent med, først at modtage ogsaa Alf,k780 saaledes at han for den Tid ligger paa en Sopha i Spisestuen og har sine Klæder hos mig, at ‹der› for og for os begge erholde 24 Spd, det bliver altsaa for mig at regne 15! og for ham, der intet særskilt Værelse optager, 9 Spd. Mere seer jeg mig desværre ikke istand til at yde. Jeg er endog gaaet høiere end jeg burde for den Post blot at atn166 boe og leve, naar ‹nu› alt andet kommer til! men for den Behagelighed at bo hos Dem, vil jeg heller indskrænke mig til et mindre Rum. Tvenden167 Frøkener (Sørensen Borchsenius)k781 have leiet Logis hos en Frue ved [2] vedn168 Vestervold, for dette tiligemed Kaffee og Frokost skal de betale 7 Spd, altsaa 7 Rigsdaler hver. Der blev gjort mig underhaanden Tilbud om at slutte mig til disse Damer, hvortil jeg dog ingen Lyst føler, jeg kjender dem slet ikke, eller hvordan de vilde være at reise med thi de agte sig sydlig. Hvis De kan modtage mit Tilbud kjere Caroline saa var det altsaa at regne for Alf, fra den Dag han kom, thi han kommer maaskee noget senere, og det bliver jo ikke saalænge.

Skriv mig til derom men ufrankeret, De skal dog ikke spilde Deres Penge paa en ‹…› unødig Korresspondence der maaskee ikke fører til Noget. I Forretningssager maa vi ikke gjøre nogen Omstændigheder mod hinanden. Og nu et hjerteligt Levvel til vi sees. enten nu dette bliver hos Dem eller ikke. Vil De være uleiliget med indsluttede Brev?

Deres

Camilla Collett

Om jeg nu ikke kom før 8 Dage senere altsaa den 8de Juni Jeg har saa skrækkelig meget at gjøre. Skal endnu leie mit Logik782 ud som desværre endnu staar – – vil det volde Dem nogen Uleilighed at regne det fra en [3] usikker Da Dag midt i Maaneden. 8 Juni maa jeg være dernede for Alfs Skyld at han kan komme med Studenterne. Skriv hurtig og franker ikke. Dette maa og bliv‹e› min lille Udgift.

Deres C.

[Sommeren 1862]. Brev til Emil Collett

Brevs. 5

k783

Kjere Emil!

Med Robertk784 sender jeg Dig 6 Skjorter, 6 Lommetørklæder somk785 en daglig Klædestrøie, hvilket haaber jeg, vil afhjelpe Dine værste Fornødenheder. Endnu mangler Du Lagen, men som jeg ikke kan sende herfra, men derom skal jeg skrive til Alfk786 at der bliver kjøbt Lærred, saa kan Cicilie sye dem. Hils Siversk787 og bed ham meget undskylde at disse Ting først nu sendes og ikke strax som aftalt var, denne Forsømmelse er dog ingenlunde skeet af Ligegyldighed, men af den simple praktiske Grund, at Kjøbmanden ikke havde den Størrelse af Skjorter færdig. De have lagt mig nok i Sinde, min kjere Emil og jeg har med Bekymring tænkt paa Din Forlegenhed. Jeg længes nu hjertelig efter at høre noget fra Dig directe, hvad jeg [2] har havt gjennem Alf at Du er fornøiet i Dit nye Hjem og at Du har mange Enere i Din Carakterbog, har naturligviis været mig en stor Glæde, fortæl mig oprigtig om det gaaer saadan fremad, og om vi kan gjøre os Haab om Fripladsen.k788 Thi Du kan begribe at dette afhænger meget af Din Flid i den sidste Tid. Skriv mig til og fortæl mig alt hvad Du troer der kan interessere mig, og det er da Alt hvad der angaar Dig, og naturligviis ogsaa de Andre som ligger mig nær: Dine Brødrek789 Stenstrupsk790 etc. Det er desuden paa Tide naar Du snart fylder Dit 14de Aar at vænne Dig til Brevskrivning, hvori jeg nok synes Du er noget tilbage. Du skulde læse Edgarsk791 Breve! Han ligger paa Landet i Sommer hos en Onkel og skriver jevnlig hjem, og jeg maa da gjerne læse hans Breve, men det er umuligt at tænke at det ere skrevne af en 12 aarig Dreng. Dette Brev skal Du ikke betragte som andet end en Forløber for et andet et Længere jeg skal skrive Dig, nu maa [3] jeg i Hui og Hast forsegle det for at faa det med, og Veien ned til Havnen fra Hauserplads ved Du er lang. Nu seer jeg at jeg har vendt op og ned paa Arket,k792 men saa skriver jeg jo ogsaa til en Person som ynder at staa paa Hovedet. Gid nu Knudsensk793 vilde have det gode Indfald at bede Dig op i Ferierne. Lad mig endelig strax erfare det, pas kun paa naar Alf skriver, Du kan nedlægge Dit Brev hos ham hvis Du reiser op til E.k794

Mange Hilsener til Sivers og Frue; næstegang mere min kjere Gut

fra Din

Moder.

[4]

__________

Adressetekst:

Emil Colle[tt]

6. august [1862]. Brev til Alf Collett

Brevs. 5

k795

Kjøbenhavn den 6te August.

Jeg faar blot Tid til et Par Ord idag da jeg maa altid selv den lange Vei bringe Sagerne ned for at anbefale dem til en tjenstagtig Sjel ombord – altsaa blot mit Ønske til Din Fødselsdag, min gode, kjere flinke Gut – maatte jeg meer og meer lægge til min kjere min kjerlige Søn. Ja, maatte hvert Aar bringe os nærmere, kjerligere til hinanden min Alf –n169 hvert Aar, der for mit Vedkommende ikke kan være saa mange Aar. Dog derfor maa Gud raade!

Et Par Smaaeting følger med, 2 Par Handsker et lille Skjerf – jeg vilde saa gjerne endnu føiet noget til, men Tiderne ere trange, jeg foretrak derfor at sende en lille Present som Du paa [2] Dine Vegne kan forære Janek796 paa hendes Bryllupsdag, det er en Krave, men den er ægte og hun vil nok vurdere den. Du vil maaskee finde at det er et underligt Valg af en Present, der skal overrækkes af en ung Herre, men en Ting af Galanterifaget vilde maaskee lettere udsætte sig for ikke at sættes Priis paa, eller maaske forekomme som dobbelt, foruden at den vilde blevet meget kostbar, skulde det været noget Ordentligt og ikke noget almindeligt Nibsserie. Altsaa byd Du hende Kraven og Du skal see den vil vinde Bifald.

At jeg ikke fik Brev med Penge maa jeg atter beklage. I Grunden er Bryniek797 slap og forsømmelig, min Pension burde jeg have præcis hver Maanedsdag,k798 og ikke paa denne ynkelige, klattede Maade. Et Laan, er et Laan, og maa ikke betragtes ganske uafhængigt af min maanedlige. Fordi om jeg altsaa har faaet et saadant (alt for lidet) optaget forrige Maaned saa vil det ikke sige at jeg derfor i denne kan undvære min Gage.

[3] Skriv mig til naar Bryllupsdagen er. og jeg haaber Du paa mine Vegne frembærer mine varmeste Ønsker. At skrive Vers i den Anledning kan Du nok tro jeg ikke føler mig oplagt til, dertil interesserer Forbindelsen, navnlig B.g.nk799 mig alt for lidt. og ja jeg kan ikke uden Bedrøvelse tænke paa at den vakkre, snilde, livsglade Ch. skal begrave sig med ham i et saadant Hundhul som Riesør Dette skal ikke begeistre nogen til Poesie. Maaskee Emilk800 ikke tager det saa nøie, og bringer en af sine Inspirationer til Torvs, hvilket jeg dog helst ønskede at Du vilde forebygge –

Naar Du skriver da glem ikke at sige mig hvor Fru Colbank801 er og hvorhen man skal addressere Breve.

Cicilies Fingerbøl følger. Jeg har kuns faaet 2 af mine finedek802 DagLinneder da der skal være 4, der bleve syede i Fjor derimod har hun givet mig 2 gamle udslidte istædet. Hvilken Forlegenhed dette har voldt mig vil Du kunne fatte. Jeg kan jo ikke nægte at jeg har en Gru ved at tænke paa at mit Tøi, mit stakkels [4] Tøi, befinder sig under Cicis Varetægt og Behandling, og jeg gad vidst hvormeget der er tilbage af det uskadet naar jeg kommer hjem. Den store Kiste hvori jeg nedlagde adskilligt er dog vel lukket? thi Nøglen tog jeg med? See til at vare hvad Du kan. Vær forsigtig med disse Yttringer kjere Alf, brænd helst dette lille Brev thi ‹dog› kunde saa letn170 lade det ligge.

Skriv mig til om Alt, men vogt Dig for at saare mig – saa lidt ubehageligt som muligt siger jeg ligesom den Reisende til Konen «saa lidt Snaus som muligt». Har Du fulgt mit Raad at tage Dig en lille Tour op til Eids.k803 saa skulde det glæde mig meget.

Din hjertelig hengivne

Moder C.

2. januar 1863. Brev til Paul Botten-Hansen

Brevs. 3:192

k804

Christiania d 2den Januar 1863.

S: T: Hr Amanuensis Botten Hansen

I Anledning af de i Deres sidste Søndagsblad vakte Insinuationerk805 om min Fader Provst Wergeland,k806 tillader jeg mig at anmode Dem om en Samtale, og maatte jeg udtrykkelig bede om at denne kunde finde Sted i Dag, til hvilket Klokkeslet vil De selv bestemme.

Et Svar derom med Budet, tør jeg udbede mig.

Camilla Collett

19. februar [1863]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 5

k807

Den 19de Februar

Kjere Oscar!

Her er Dyret! Har Du noget ondt at sige, saa sig det ikke, har Du noget Godt derom at melde, saa sig det muligst udførligt. Haraldsk808 Tak for Bogenk809 var: Dit Sidste Produckt vrimler af Feil» denne Passus i et endeløst Brevk810 om hans ‹Poster› og Stilling. –n171 efter hans Formening hører den nye Skrivemaade ogsaa til under den Kategori.

Her er den i det Hele taget bleven saare godt modtaget og bedømt – af de Bedste maa jeg lægge til, og jeg tror nok, at jeg tør sige, at den har gjort mest Lykke af mine Bøger. Hvis Du læser illustreret Nyhedsblad,k811 vil Du have seet, at Hr Botten Hansenk812 var ude med en raa Insinuation om den enorme Pension Fader aarlig skulde have erholdt af Karl Johan,k813 (1000 Spd!) men jeg var ikke sen, før jeg fik ham til at tage den i sig igjen i næste Blad.k814 Jeg fik en skriftlig Tilstaaelse fra Kammerherre Weidemandk815 om at Fader ikke havde faaet andet Gratiale end det der fulgte med hans Stilling som Hofprædikant, og med denne maatte Hr Hansen temmelig ynkelig rykke ud efterat jeg paa det strengeste havde opfordret ham dertil.

Alettes Photographie, sendt til Arnesens,k816 har som man [2] ogsaa kunde vente, naar man har seet det, vakt en betænkelig Sensation blandt Fætterne. Robertk817 har ladet tage et Aftryk, der dog er faldt meget utydelig ud, baade han og Alfk818 sende herved deres til Alette, i detn172 Haab at de skulde bevæge hende til et Bytte, jeg har her lovet min Interpellation, dog saaledes, at hvis der kun skulde varn173 et at erholde –n174 hvis der forresten er noget, skulde jeg, hendes Tante og Gudmoder have Fortrinsretten. Ogsaa et af Ragnhildk819 og den lille søde, venlige Ebba,k820 vilde jeg sætte stor Pris paa at eie – send mig endelig hvad Du kan deraf – men snart!

Med Harald er det som sædvanlig ilde. De klage gudsjammerlig over deres Stilling. Jeg har gjort hvad jeg kan, gaaet til flere Embedsmænd og har solliciteret(!)k821 om et lidet Embede ved Tolden for ham, Han indgiver vel nu en Ansøgning derom. Maatte det lykkes ham at faa et lidet Embede i en mindre By! Her vil han jo rent gaa til Grunde, foruden ‹Og› det pinende for mig hans Slægt at see og være nær denne sørgelige Undergang, som han ved sin Uklogskab saa meget selv har forskyldt, og ikke kunne hjelpe! Her i denne By er næsten ikke andet end sørgeligt!

Stenstrupk822 vor kraftige, engang saa freidige muntre Stenstrup, er bukket under for det Onde‹t› Leversyge troer jeg – som han nu i flere Aar har baaret paa. Han begraves i Overmorgen. Familien [3] er dog mærkelig fattet og rolig, de have ventet det længe. At hunk823 skulde overleve ham, der saa ud som en blodløs Skygge, ved siden af en Herkules! Hendes Kaar, tror jeg bliver taalelig gode, da hun har en stor Mængde Actier i Værket.k824

Aftenbladet, som Du maaskee har Anledning til at læse, disker op med en Recension,k825 af samme Surdeig som den for 2 Aar Siden i Anledning Fortællinger.k826 Ja. her hos os maa voxne, gamle Folk finde sig i at blive vist tilrette af Grønskollinger, som ikke have Ide om Betydningen af det de driste sig til at bekritle.k827 Genren: Selvbiographien – Konfessionerne – hvori de dygtigste Aander i Tydskland og Frankrig netop have gjort mest Lykke, behager ikke disse Herrer, fordi de mangle alle Forkundskaber, alle Forudsætninger derom – men jeg faar trøste mig med den almindelige, eller rettere – ualmindelige Lykke denne Bog har gjort blandt alle virkelig Dannede, Ældre og Yngre – fra alle Kanter har jeg derom faaet Forsikringer Pas paa! denne Bog vil om faa Aar, naar jeg ikke mere er til, blive holdt høiest i Ære. Da ville disse Actstykker om en navnkundig Slægt, dette Bidrag til vor Tids Historie, først faa det rette Værd. Der er solgt en stor Mængde Exempl.

Mine Gutter leve vel og hilse sine fjerne Cousiner og Onkel og Tantek828 ogsaa, det forstaar sig – Robert glæder sig meget til Sangerfesten,k829 der [4] der jo først skal afholdes i Christiansand førend det gaar til Bergen. Ja det kunde været herligt at være med! Havde jeg Raad til en saa lang Sviptour skulde jeg have megen Lyst til engang i Sommer at besøge Dig og Din unge Kone. Men faar jeg lidt tilovers, saa maa det nu for Alvor gaa til et Bad, eller sydligt. Min Helbred har i det Hele i sidste Aar gaaet alvorlig tilbage; kleinere end denne Sommer har jeg aldrig været nogen Sommer, hvor jeg dog ellers pleier at komme mig. Men det kan nok ogsaa tage paa Kræfterne fra en Stakkel som jeg, at skrive Bøger i et Land som dette – i en By som denne, man skriver Livslyst, Varme, Saft og Kraft, af sig, men man faar intet igjen, ikke Næring, ikke Forfriskning, ikke Opmuntring, neppe engang Hvile. Miserablere dvaskere, dauere, kan ingen Tid være i en høi‹ere› Grad end denne. Saa kjedelig, jan175 saa grund kjedsommelig som Christiania er nu, har det dog aldrig nogensinde været! Embedsmændene have ikke Raad til Noget, al gemytlig Omgang er ligesom ophørt. Theatret – slet og holdes blot oppe af Naade og Barmhjertighed. Ungdommen danser, og danser og intet andet og Ædeselskaber for Mændene. Den ene Familie efter den anden af min Kreds skrumper døer udn176, flytter bort, eller skrumper ind paa den antydede Maade.

Laa ikke Christiansand saa forbistret ude af Veien saa rent søndenfor Folkeskik, saa vilde en Tour derned nok forfriske mig, men jeg maa tage alvorlige Forholdsregler. Stod det til mig, saa jeg ikke Christiania igjen paa et Aar. Hils Din Kone, og Rogstadk830 fra Din

Camilla.

Skriv snart, og send mig alle de Billeder af Dig Din Kone og de yndige Unger.

Faksimiler

Brevs. 3:192:

2. januar 1863. Brev til Paul Botten-Hansen

Brevs. 5:

[Januar 1852]. Brev til Johan Christian Collett

6. januar 1852. Brev til Jens Zetlitz Magnus

8. januar 1852. Brev til Johan Christian Collett

[Oktober–desember 1852]. Brev til Josephine Welhaven

20. desember [1852]. Brev til Robert Collett

3. januar [1853]. Brev til Johan Christian Collett

23. januar [1853]. Brev til Johan Christian Collett

23. januar [1853]. Brev til Oscar Wergeland

3. april [1853]. Brev til Johan Christian Collett

20. mai 1853. Brev til Johan Christian Collett

24. mai [1853]. Brev til Carl Emil Collett

28. juni [1853]. Brev til Robert Collett

7. august 1853. Brev til Sophie Steenstrup

12. august [1853]. Brev til Oscar Wergeland

8. november [1853]. Brev til Oscar Wergeland

[Høsten 1854]. Brev til Johan Christian Collett

[November 1854]. Brev til Betzy Kjerulf

[7. januar 1855]. Brev til Robert Collett

30. november [1855]. Brev til Robert Collett

27. juni 1856. Brev til Christopher Hansteen

[November 1856]. Brev til Robert Collett

2. desember [1856]. Brev til Oscar Collett

15. april [1857]. Brev til Robert Collett

25. juli [1857]. Brev til Carl Emil Collett

21. januar 1858. Brev til Robert Collett

[Juni–juli 1858]. Brev til Robert Collett

1. oktober 1858. Brev til Robert Collett

26. oktober 1858. Brev til Robert Collett

[22. desember 1858]. Brev til Robert Collett

[23. mars 1859]. Brev til Robert Collett

[6. november 1859]. Brev til Josephine Welhaven

22. juni [1860]. Brev til Oscar Wergeland

[November–desember 1860]. Brev til Bernhard Dunker

[Desember 1860]. Brev til kong Karl IV

2. januar 1861. Brev til Oscar Wergeland

[Januar–mars 1861] Brev til kong Karl IV

[Våren 1861]. Brev til Paul Hansen Birch

[Våren 1861]. Brev til Oscar Wergeland

21. juni [1861]. Brev til Alf Collett

27. juni [1861]. Brev til Alf Collett

3. juli [1861]. Brev til Alf Collett

[August 1861]. Brev til NN

13. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

22. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

26. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

[1. desember 1861]. Brev til NN

25. mars 1862. Brev til Johan Christian Collett

[19. april 1862]. Brev til Johan Christian Collett

19. mai 1862. Brev til Caroline Augusta Sødring

[Sommeren 1862]. Brev til Emil Collett

6. august [1862]. Brev til Alf Collett

19. februar [1863]. Brev til Oscar Wergeland

Brevs. 6:

20. juni 1859. Brev til Christian Tønsberg

Brevs. 54:

14. september 1859. Brev til Georg Christian Sibbern

Brevs. 237:

26. mars [1858]. Brev til Fredrik Peter Brandt

Brevs. 561:

6. mai [1855]. Brev til Bernhard Dunker

18. november [1855]. Brev til Bernhard Dunker

10. desember 1855. Brev til Bernhard Dunker

[August 1858]. Brev til Bernhard Dunker

[April 1862]. Brev til Bernhard Dunker

Brevs. 670:

10. juli 1857. Brev til Oscar Wergeland (s. 52)

Ms.8° 272:

2. februar 1856. Brev til Josephine Welhaven (s. 323)

[April] 1859. Brev til Josephine Welhaven (s. 327)

15. september 1859. Brev til Johan Sebastian Welhaven (s. 341)

[Våren 1860]. Brev til Johan Sebastian Welhaven (s. 361)

[Høsten 1860]. Brev til Josephine Welhaven (s. 319)

14. november 1861. Brev til Josephine Welhaven (s. 365)

Ms.fol. 503:

2. september 1861. Brev til Christian Holst

Ms.fol. 3111:

[19. april] 1862. Brev til Amalie Sophie Biørn

Litteratur

Litteratur med fulle referanser i teksten eller kommentarene er ikke med i litteraturlisten.

Utrykt (oppbevaringssted: Nasjonalbiblioteket)

Ms.4° 3496. Camilla Collett: Avskrifter ved Leiv og Inger Amundsen av en del av hennes brev fra tidsrommet 1841–85. Også brev fra Peter Jonas Collett til henne, samt noen få mellom andre personer. Med enkelte kommentarer ved L. Amundsen.

Ms.fol. 4120. Ellisiv Steen: Kartotek over brev fra og til Camilla Collett, til dels med innholdsreferat. Forrest en dagsliste over hennes oppholdssteder.

Trykt litteratur og nettsteder

Bergsøe, Clara 1904. Magdalene Thoresen : Portrætstudie. København/Kristiania, Gyldendal.

Collett, Alf 1897. «Camilla Colletts Memoirer» (med gjengivelse av brev fra Alf Collett til Gina Krog). I Nylænde, 11. årg. nr. 9, 1. mai 1897

Collett, Alf 1911. Camilla Colletts livs historie. Kristiania, Gyldendal

Collett, Alf 1915. Familien Collett og Christianialiv i gamle dage. Kristiania, Cappelen

Collett, Camilla 1926. Optegnelser fra ungdomsaarene. Bind 1 av Dagbøker og breve. Utgitt av Leiv Amundsen. Oslo, Gyldendal

Collett, Camilla 2017. «Camilla Colletts notater til en 'Levnetsbeskrivelse'». Utgitt av Tone Modalsli og Mette Refslund Witting. Edda 104, nr. 3, 240–60

Collett, John Peter 2011. Universitetet i Nasjonen : 1811–1870. Bok 1 av Universitetet i Oslo 1811–2011. Oslo, Unipub

Dunker, Bernhard 1954. Breve til Julie Winther. Utgitt av Solveig Tunold, Oslo, Cappelen

Finne-Grønn, S.H. 1939. Slekten Lasson. Oslo, Det Mallingske boktrykkeri

Fulsås, Narve red. 2013. Biografisk leksikon til Ibsens brev : med tidstavle. Oslo, Akademika forlag

Gran, Henning 1946. Billedhuggeren Julius Middelthun og hans samtid. Oslo, Aschehoug

Hammerich, Fredrik 1857. Forhandlingerne paa det første skandinaviske Kirkemøde, Kjøbenhavn, Juli 1857. København, C.G. Iversens Boghandel

Hansen, Tor Ivar red. 2011. Studentminner. Bok 9 av Universitetet i Oslo 1811–2011. Oslo, Unipub

HFL = Halvorsen, Jens Braage 1888–1908. Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880. Kristiania, Den Norske Forlagsforening. 6 b.

Hopstock, Carsten 1983. «Hjemmet på Jarlsberg». I Jarlsberg : En norsk grevelig residens. Av Gunnar Hjelde, Carsten Hopstock og Guthorm Kavli. Oslo, Universitetsforlaget

Kollhøj, Jens Petter 2014. «Nok av stygge bilder. Camilla Colletts kamp mot fotografiske tilfeldigheter». I Å bli en stemme : Nye studier i Camilla Colletts forfatterskap. Oslo, Novus forlag

Kraft, Jens E. 1863. Norsk Forfatter-Lexicon. Christiania, Johan Dahls forlag

NAOB = Det Norske Akademis ordbok, https://www.naob.no/

NBL = Norsk biografisk leksikon 2. utg., https://nbl.snl.no

Nielsen, Ragna 1904. Norske Kvinder i det 19de Aarhundrede. Første Del. Kristiania, Det norske Aktieforlag

Mørck, Fredrikke 1914. Norske kvinder 1. Kristiania, Berg & Høgh's Forlag.

ODS = Ordbog over det danske Sprog, http://ordnet.dk/ods

Sanstøl, Jorunn 2004. Christiania-bilder : Hovedstadens billedkunst gjennom 350 år. Rakkestad, Valdisholm forlag

Seijersted, Hilde, artikkelen «Marie Colban» i Norsk oversetterleksikon, https://www.oversetterleksikon.no/

Seip, Anne-Lise 2007. Demringstid : Johan Sebastian Welhaven og nasjonen. Oslo, Aschehoug

SNL = Store norske leksikon, https://snl.no/

Steen, Ellisiv 1947. Diktning og virkelighet : en studie i Camilla Colletts forfatterskap. Oslo, Gyldendal

Steen, Ellisiv 1954. Den lange strid : Camilla Collett og hennes senere forfatterskap. Oslo, Gyldendal

Steinfeld, Torill 2012. Camilla Collett : ungdom og ekteskap. Oslo, Gyldendal

Storsveen, Odd Arvid 2008. Mig Selv. En biografi om Henrik Wergeland. Oslo, Cappelen Damm

SV = Collett, Camilla 1912–13. Samlede verker. Mindeudgave. Kristiania, Gyldendal. 3 b.

Tveterås, Harald 1964. Den norske bokhandels historie, b. 2. Oslo, Norsk bokhandler-medhjelper-forening

Wallem, Fredrik B. 1916. Det norske studentersamfund gjennem hundrede aar : 1813 – 2. oktober – 1913. Første del. Oslo, Aschehoug

Welhaven, Johan Sebastian 1945. Welhavens kjærlighetsbrever til Ida Kjerulf : Med en innledende orientering. Utgitt av Dr. Otto Lous Mohr. Oslo, Aschehoug

Welhaven, Johan Sebastian 1990–92. Samlede verker. Utg. med innledning og kommentar av Ingard Hauge. Oslo, Universitetsforlaget. 5 b.

Wergeland, Henrik 1918–40. Samlede Skrifter. Trykt og utrykt. Utg. av Herman Jæger og Didrik Arup Seip. Kristiania/Oslo, Steenske forlag. 6 b. i 23

Wergeland, Henrik 1974. Brevene til Amalie : med andre supplementer til Wergelands Samlede skrifter vesentlig fra Jonas Skougaards samlinger. Utg. av Leiv Amundsen. Oslo, Cappelen

Ørjasæter, Kristin 2002. Selviakttakelsens poetikk : En lesning av Camilla Wergelands dagbok fra 1830-årene. Oslo, Unipub

Noter

n1. et] gjentatt

n2. tvende] skrevet som ordenstall

n3. denne] gjentatt

n4. Dig] synes rettet fra 'ham' ved overskriving

n5. selv] 'el' rettet fra 'yn' ved overskriving

n6. mælde mig noget om] her har hun uteglemt ordet 'ham'

n7. at Værste] her har hun uteglemt ordet 'det'

n8. men –] tankestrek rettet fra 'o' ved overskriving

n9. Øieblik –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n10. ‹man›] synes rettet fra 'jeg' ved overskriving

n11. det] rettet fra 'jeg' ved overskriving

n12. Formening] 'F' rettet fra 'f' ved overskriving

n13. Der] 'r' rettet fra 't' ved overskriving

n14. Renselsesact] 'act' rettet fra 'proces' ved overskriving og stryking

n15. er] feil for 'der'

n16. uensartet –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n17. et Brev] strykingen av 'et' og tilføyelsen av 'e' er trolig tenkt opphevet

n18. Kjøbh] 'h' rettet fra punktum ved overskriving

n19. tvende] skrevet som ordenstall

n20. Dag –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n21. Man] 'M' rettet fra 'm' ved overskriving

n22. derind] 'd' rettet fra 'h' ved overskriving

n23. Fortreflelighed] feil for 'Fortreffelighed'

n24. i Hensigt] her har hun uteglemt ordet 'den'

n25. tjente hos et Par Aar] her har hun uteglemt et ord, trolig 'os'

n26. det] 't' rettet fra 'n' ved overskriving

n27. nærmest] 'm' synes rettet fra 'st' ved overskriving

n28. derefter] 'efter' rettet fra 'af' ved overskriving og tilføyelse

n29. sit] 't' synes rettet fra 'n' ved overskriving

n30. disse] 'iss' rettet fra 'ett' ved overskriving

n31. dette Logie] her har hun uteglemt ordet 'i'

n32. derimod –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n33. det –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n34. disse] 'di' rettet fra 'un' ved overskriving

n35. tvende] skrevet som ordenstall

n36. billig:] kolon rettet fra semikolon ved overskriving

n37. gjøre:] kolon rettet fra semikolon ved overskriving

n38. i] rettet fra 'I' ved overskriving

n39. cujonere] 'cuj' rettet fra 'imp' ved overskriving

n40. Denne] 'nne' rettet fra 't' ved overskriving og tilføyelse

n41. Hjemvendende] 'v' rettet fra 'l' ved overskriving

n42. tvende] skrevet som ordenstall

n43. for den ikke har kjendt] her har hun trolig uteglemt ordene 'som' og 'ham'

n44. saa frit ‹a›t] her har hun uteglemt ordet 'for'

n45. tvende] skrevet som ordenstall

n46. enten] 'e' rettet fra 'E' ved overskriving

n47. krybe ind] her har hun uteglemt ordet 'i'

n48. Magen] feil for 'Mangen'

n49. fordeelagtigere] 'a' rettet fra 't' ved overskriving

n50. tabt noget] først strøket og dernest er strykningen opphevet med en krøllstrek under ordene. Strykningen av 'h' i 'har' har hun glemt å oppheve

n51. inget] feil for 'intet'; 't' rettet fra 'n' ved overskriving

n52. undværligt] trolig feil for 'uundværligt'

n53. Uforsighed] feil for 'Uforsigtighed'

n54. være saa] her har hun på et senere tidspunkt tilføyd 'ene saa'

n55. havde] 'vde' rettet fra 'r' ved overskriving og tilføyelse

n56. Nogen] 'N' rettet fra 'n' ved overskriving

n57. misundelses] trolig feil for 'misundelsesværdig'; slutten av ordet uteglemt ved sideskift

n58. tale] her har hun på et senere tidspunkt tilføyd 'neppe se paa Nogen'

n59. Den største Uforsigtighed jeg har gjort mig skyldig i] på et senere tidspunkt rettet av henne selv til 'Den største Uforsigtighed hvori jeg har gjort mig nogensinde skyldig'

n60. spadserede] her har hun på et senere tidspunkt tilføyd 'engang'

n61. og at han fulgte mig hjem] på et senere tidspunkt strøket av henne selv

n62. Hoppe] 'oppe' på et senere tidspunkt strøket av henne selv

n63. og hvor Historien om min Spadseren i Maaneskin var nok saa virkningsfuld] på et senere tidspunkt rettet av henne selv til 'og gjorde Historien om min Spadseren i Maaneskin endnu virkningsfuldere.'

n64. dette] strøket to ganger

n65. undte] her har hun på et senere tidspunkt tilføyd 'Fru Betsy! Ved De hvad?'

n66. Spørgsmaal?] spørsmålstegn rettet fra kolon ved overskriving

n67. angik] her har hun på et senere tidspunkt tilføyd og delvis strøket 'Han spurgte men som vel vidste hvorfor jeg ikke var det! det, ikke kunde være det.'

n68. Levende] her har hun på et senere tidspunkt tilføyd 'og ikke laa 6 Fod Jord dybt paa Eidsvold Kirkegaard.'

n69. Bog] her har hun på et senere tidspunkt tilføyd '«Amtmandens Døttre» der kom ud til Jul'

n70. forlade] 'e' rettet fra 't' ved overskriving

n71. tryge] feil for 'trygge'; 'y' rettet fra 'g' ved overskriving

n72. jeg –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n73. mig] 'g' rettet fra 't' ved overskriving

n74. jeg kom forbi en Broders Dør – en Broder der ikke er mig en Broder] utelatt i Optegnelser fra ungdomsaarene (1926)

n75. den] gjentatt; hun har også uteglemt ordet 'saa'

n76. interesser] feil for 'interesserer'

n77. et] 't' rettet fra 'n' ved overskriving

n78. min[e]] Ordet står helt ut i høyre marg, siste bokstav mangler på kopien.

n79. (186)] hun har gjentatt ordet fordi det først skrevne ble utydelig på grunn av blekk-kluss.

n80. Hussvalelse] feil for 'Husvalelse'

n81. udmærker sig] her har hun uteglemt ordet 'han'

n82. tag det uden] Muligens mangler kopien en tekstlinje her.

n83. en] 'n' rettet fra 't' ved overskriving

n84. oppe en Afkrog] her har hun uteglemt ordet 'i', eller det er ikke kommet med på fotokopien

n85. en af meest] her har hun uteglemt ordet 'de'

n86. Ulykker –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n87. Hun] 'H' rettet fra 'h' ved overskriving

n88. Man] 'M' rettet fra 'm' ved overskriving

n89. satter] feil for 'sætter'

n90. Landluft] 'La' rettet fra 'Sø' ved overskriving

n91. Det] 't' rettet fra 'r' ved overskriving

n92. beleiligt] 'ei' synes rettet fra 'ig' ved overskriving

n93. et] rettet fra 'og' ved overskriving

n94. velskrevet] 't' rettet fra 'n' ved overskriving

n95. hinanden] 'in' og 'en' rettet fra 'ver' og 're' ved overskriving

n96. hinanden] 'in' og 'en' rettet fra 'ver' og 're' ved overskriving

n97. den] 'n' rettet fra 't' ved overskriving

n98. Sorger –] tankestrek rettet fra avsluttende parentes ved overskriving

n99. det] feil for 'Du'

n100. vi due ikke Maskerader] her har hun uteglemt ordet 'til'

n101. fornemmelig] synes rettet fra 'rent' ved overskriving

n102. disse] rettet fra 'hine' ved overskriving

n103. hinanden] 'in' rettet fra 'ver' ved overskriving

n104. mig?] spørsmålstegn rettet fra komma ved overskriving

n105. Naar De … erkjendt.] Det er ingen markering av hvor tilføyelsen skal inn, men Amundsen satte den inn her og vi følger ham.

n106. tvende] skrevet som ordenstall

n107. for‹vise›] '‹vis›' rettet fra 'jag' ved overskriving

n108. utomordentlig] understrekningen kan gjelde uttale med trykk på stavelsen 'dent', derfor ikke understrekning under hele ordet.

n109. Christ‹i›san] Ordet står ved linjeslutt helt ute mot papirets høyre kant.

n110. Alfred] 'l' rettet fra 'f' ved overskriving

n111. her hjemme skulle ikke] her har hun uteglemt ordet 'de'

n112. Adel] 'A' rettet fra 'a' ved overskriving

n113. sand] 'san' synes rettet fra 'go' ved overskriving

n114. anholde det Gad‹en›] her har hun uteglemt ordet 'paa'

n115. for] gjentatt ved linjeskift

n116. Trivialiter] feil for 'Trivialiteter'

n117. usynlige] 'n' synes rettet fra 'l' ved overskriving

n118. ‹pactisk›] feil for 'practisk'

n119. ‹…› ‹maaskee› … ‹strax› i ‹…›] tilføyelse er begynt her og den fortsetter mellom linjene nedover siden

n120. at] gjentatt ved linjeskift

n121. Sværmen?] spørsmålstegn rettet fra komma ved overskriving

n122. at] 't' rettet fra 'f' ved overskriving

n123. dette] 'tt' rettet fra 'nn' ved overskriving

n124. etc] rettet fra 'og' ved overskriving

n125. til –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n126. af] rettet fra 'for' ved overskriving

n127. en] gjentatt ved linjeskift

n128. Bedaarelse] ordet er delvis dekket av et lakkstempel og hun har med annen penn gjentatt ordet

n129. velbekjendte] ordet er delvis dekket av et lakkstempel og hun har med annen penn gjentatt 'velbe'

n130. unaturlig] ordet er delvis dekket av et lakkstempel og hun har med annen penn gjentatt 'una'

n131. Pragtexemlar] feil for 'Pragtexemplar'

n132. Alt] 'A' rettet fra 'a' ved overskriving

n133. det] 't' rettet fra 'n' ved overskriving

n134. ingen] siste 'n' rettet fra 't' ved overskriving

n135. interesser] feil for 'interesserer'

n136. disse] 'iss' rettet fra 'enn' ved overskriving

n137. jeg] 'j' synes rettet fra 'J' ved overskriving

n138. Stadsen.] punktum rettet fra komma ved overskriving

n139. ‹Tralv›hed] feil for 'Travlhed'

n140. sid‹d›[e] ‹…›] skade med større teksttap: papiret er skadet i nedre kant så deler av siste linje, fra 'dog hyggeligt;', er borte.

n141. Billedererne] feil for 'Billederne'

n142. Misantropen] først strøket og dernest er strykningen opphevet med en krøllstrek under ordet

n143. tvende] skrevet som ordenstall

n144. inget] feil for 'intet'; 't' rettet fra 'n' ved overskriving

n145. ‹er›] '‹e›' synes rettet fra 'ha' ved overskriving

n146. Der gives … ovenikjøbet] Tilføyelsen er skrevet i margen uten markering av hvor i teksten den skal føyes inn.

n147. tre] skrevet som ordenstall (jf. tilsvarende tvende andre steder

n148. ‹v›ar saa stort … ‹t›aget] skade med større teksttap: papiret er skadet i venstre side av nedre kant så deler av de to siste linjene, fra 'hvis Huset', er borte.

n149. ‹…›] Skade med større teksttap: Papiret er beskåret i øvre kant, så bare enkelte underlengder av første linje ses.

n150. 2] rettet fra '1' ved overskriving

n151. det] 'd' rettet fra 'g' ved overskriving

n152. tvende] skrevet som ordenstall

n153. til besøge] her har hun uteglemt ordet 'at'

n154. 600] '6' rettet fra '3' ved overskriving

n155. Syd] 'S' rettet fra 'N' ved overskriving

n156. her.] punktum rettet fra spørsmålstegn ved overskriving

n157. overragende –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n158. andre] 'a' rettet fra 'A' ved overskriving

n159. Samfundsliv] rettet med blyant til 'Samfundslivet'

n160. hele] strøket med blyant

n161. der] strøket med blyant

n162. 500] Antakelig sto det opprinnelig '5–600'; det siste null synes rettet fra bindestrek ved overskriving

n163. Verden –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n164. disse] 'iss' rettet fra 'enn' ved overskriving

n165. vil] feil for 'vel'

n166. at] gjentatt

n167. Tvende] skrevet som ordenstall

n168. ved] gjentatt ved sideskift

n169. Alf –] tankestrek rettet fra utropstegn ved overskriving

n170. kunde saa let] her har hun trolig uteglemt ordet 'Du'

n171. Stilling. –] tankestrek rettet fra punktum ved overskriving

n172. i det] rettet fra 'idet' ved en vertikal strek

n173. var] 'ar' rettet fra 'ære' ved overskriving og strykning

n174. erholde –] tankestrek rettet fra komma ved overskriving

n175. ja] 'j' rettet fra 's' ved overskriving

n176. ud] 'u' rettet fra 'in' ved overskriving

k1. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «1852 jan.?».

k2. Fru Kjerulf] Betzy (Elisabeth Marie) Kjerulf (1791–1873), født Lasson, enke etter Peder Kjerulf (1781–1841)

k3. Peter] Peter Severin Steenstrup (1807–63), bedriftseier, gift med Peter Jonas Colletts søster, Sophie Augusta

k4. Fru Nina Thaulow] Nicoline Louise Thaulow (1820–94), født Munch, gift med Colletts fetter, Harald Conrad Thaulow

k5. Carl] Carl Emil Collett (1821–98), funksjonær, Peter Jonas Colletts bror

k6. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet ble utgitt i 1953 av Ellisiv Steen i artikkelen «Huset bak slottet» i Festskrift til Inge Krokann på 60 års dagen 19. august 1953, Oslo, Gyldendal, 99–102.

Brevmottaker: Det fremgår ikke av brevteksten hvem som var mottakeren, men brevet var i familien Magnus sitt eie og ble i 1953 gitt til Ellisiv Steen av datteren til Jens Zetlitz Magnus, Hanna Magnus. Steen overdro det senere til biblioteket (Ms.fol. 4120).

k7. Collett] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k8. en saadan Begivenhed] Peter Jonas Collett døde 18. desember 1851.

k9. Gaarden] Fra vinteren 1849 hadde Collett og familien bodd i en egen murvilla i Uranienborgveien bak slottet.

k10. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og i henhold til en testamentarisk opptegnelse av Peter Jonas Collett, ble han Colletts verge (Ms.4° 2980:1).

k11. Colletts Sødskende] Holger Gustav (1807–70), Sophie Augusta (1811–72), gift Steenstrup, Johan Christian (1817–95) og Carl Emil (1821–98) Collett

k12. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

k13. Min tabte Ven] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor, døde 18. desember

k14. hiint Optegnelsesblad] Ved sin død etterlot Peter Jonas Collett seg en testamentarisk opptegnelse (Ms.4° 2980:1).

k15. Børnene] Robert (1842–1913), Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k16. Renonciation] avståelse, avkall

k17. Gaarden] Fra vinteren 1849 hadde Collett og familien bodd i en egen murvilla i Uranienborgveien bak slottet.

k18. Qvæstors] Emilie Henriette Christence (1805–68), født Rørbye, og Bernt Anker Collet (1803–57), kvestor ved Universitetet i Christiania 1834–49, slektning av Peter Jonas Collett

k19. De eller Deres andre Sødskende] i tillegg til Johan Christian (1817–95): Holger Gustav (1807–70), Sophie Augusta (1811–72), gift Steenstrup, og Carl Emil (1821–98) Collett

k20. Redebonhed] villighet

k21. Opplysninger om brevet:

Trolig skrevet i København. Brevet er et konsept.

Brevmottaker: Brevet er skrevet til Josephine Welhaven. Av brev til Christian Winther 5. mai 1854 går det frem at Collett møtte Josephine Welhaven i København i løpet av høsten 1852 (Det kongelige bibliotek i København, NKS 2815, 4°). I brevet til Winther nevner hun spesielt sin «Afsked med fru Welhaven». Senere har Collett skrevet øverst på brevet: «Efter at Fru W ved sin Bortgang anbefalede mig paa en lidt tør Maade at søge «Religionens Trøst», mod mit Mismod». 'Bortgang' betyr her 'avreise' (ODS). Alf Collett har med blyant skrevet på brevet: «Til Fru? Welhaven?» Også Leiv Amundsen (Ms.4° 3496) og Ellisiv Steen (Ms.fol. 4120) setter spørsmålstegn ved om brevmottaker er Josephine Welhaven.

Datering: Brevet er udatert, men fra begynnelsen av Colletts opphold i København 1852–53. Beskrivelsen av at hun leser for barna og forgjeves leter etter et losji passer med tidspunktet. Med brevet til Christian Winther 5. mai 1854 (NKS 2815, 4°) har vi en kilde på at brevet er skrevet etter Welhavens avreise fra København og før Collett flyttet inn i en leilighet i desember (se brev 20. desember [1852]). I brev fra Holger Collett til Johan Christian Collett 3. desember [1852] står det: «Camilla hvem jeg daglig besøge, har endnu ikke faaet Logis, men boer endnu i et Hotel» (Ms.4° 2980:8). Også den trøstesløse stemningen i brevet svarer til tonen i andre brev fra oppholdet i København 1852–53. Den senere blyantpåskriften med årstall 1863 må være feil. Leiv Amundsen mente brevet måtte være skrevet tidligere enn 1863 (Ms.4° 3496). Ellisiv Steen daterer det i en parentes til ca. 1860 og omtaler det som «et innskudd» (Steen 1854, 168). I kartoteket plasserte Steen brevet under året 1858 (Ms.fol. 4120).

Skader: Brevets høyre kant, sett fra brevets første side, er skadet, med tap av bokstaver ved linjeslutt.

k22. Fru C-n] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k23. Gottselig] tysk: from, gudelig

k24. Grevinden] Trolig Hedevig Wedel Jarlsberg (1819–79), født Anker, gift med Peder Anker Wedel Jarlsberg

k25. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1852».

k26. Dine 2 smaae Breve] Vi kjenner ikke til disse brevene.

k27. Smaaegutterne] Collett reiste til København 16. oktober 1852 sammen med sønnene Alf (1844–1919) og Oscar (1845–1911). (Morgenbladet nr. 291, 17. oktober 1852).

k28. mine Gutter oppe i Norge] Robert (1842–1913) ble tatt opp som pleiesønn av Johan Christian Collett, mens Emil (1848–1904) bodde hos Jens Gram Thaulow, til Collett kom tilbake til Christiania høsten 1853.

k29. Tante og Onkel] Johanne Christine (1822–1914), født Collett, og Johan Christian (1817–95) Collett

k30. Papa] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k31. Skole] Alf og Oscar gikk på Neves skole under oppholdet i København 1852–53.

k32. Brorson] ikke identifisert

k33. Oscars Geburtsdag] 23. desember

k34. Fru Halkjer] Edvarda Sophie Halkjer (1816–82), født Munch, gift med Hans Peter Andreas Halkjer

k35. Holger] Holger Gustav Collett (1807–70), ekspeditør, Peter Jonas Colletts bror

k36. Neves] Kirstine (1813–?), født Bay, og Jens Christian Sigismund (1810–75) Neve, skolebestyrer

k37. Smidts] Antakelig Christiane, født Braae, (1812–?), og Ferdinand Schmidt-Phiseldeck (1806–89). Hun var venninne av Collett fra 1830-tallet og ekteparet tilhørte Colletts omgangskrets (Collett 1911, 154; Bergsøe 1904, 99).

k38. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k39. Milemand] dvs. Emil

k40. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere påskrift: «(1853)».

k41. Ltra] dvs. litra: bokstav

k42. Fru C] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k43. Børnene] Alf (1844–1919) og Oscar (1845–1911) bodde sammen med Collett i Danmark 1852–53 mens Robert (1842–1913) og Emil (1848–1904) ble igjen i Norge.

k44. Halkjers] Edvarda Sophie (1816–82), født Munch, og Hans Peter Andreas (1808–60) Halkjer

k45. Georg Sibbern] Georg Christian Sibbern (1816–1901), diplomat og politiker

k46. Beq.] dvs. Beqvemmeligheder

k47. «Malz und Hopfen verloren»] det tyske ordtaket Collett omskriver lyder «Bei jemanden ist Hopfen und Malz verloren», som betyr «For noen er humle og malt gått tapt»

k48. styverfængeri] jakt etter profitt, smålig opptreden i pengesaker

k49. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge. Vi kjenner ikke til dette brevet.

k50. Holger] Holger Gustav Collett (1807–70), ekspeditør, Peter Jonas Colletts bror. Vi kjenner ikke til dette brevet.

k51. Comtesse Knuth] ikke identifisert

k52. Colletts] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k53. hans Sødskende] Holger Gustav (1807–70), Sophie Augusta (1811–72), gift Steenstrup, Johan Christian (1817–95) og Carl Emil (1821–98) Collett

k54. Milemand] dvs. Emil

k55. Tante] Petronelle Cathrine Thaulow (1791–1863), født Juell, gift med Colletts onkel, Jens Gram Thaulow. Emil bodde hos ekteparet i 1852–53. Vi kjenner ikke til dette brevet.

k56. Neve] Jens Christian Sigismund Neve (1810–75), skolebestyrer

k57. 2 Breve] Vi kjenner ikke til disse brevene.

k58. Oscar] Oscar Wergeland (1815–95), offiser, Colletts bror

k59. Alette] Søster Truine Catharina Alette Wergeland (1824–53), født Sem, gift med Oscar Wergeland

k60. Sophie] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster

k61. Hanne] Johanne Christine (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k62. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere påskrift: «(53)».

Skader: Brevets høyre kant, sett fra brevets tredje side, er skadet, med tap av bokstaver ved linjeslutt.

k63. Carl] Carl Emil Collett (1821–98), funksjonær, Peter Jonas Colletts bror

k64. Brev fra Eder begge] Vi kjenner ikke til disse brevene.

k65. dette sidste Slag] Søster Truine Catharina Alette Wergeland (1824–53), født Sem, døde 5. januar 1853. Hun var gift med Oscar Wergeland.

k66. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k67. Extrapost] ekstraskyss

k68. C-s Efterladenskaber] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor. Om hans etterlatte papirer, se brev 3. januar [1853]

k69. W.] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k70. C.] dvs. Carl Emil Collett

k71. Moes] Jørgen Moe (1813–82), forfatter og prest

k72. Munchs] Andreas Munch (1811–84), forfatter

k73. Dunkers] Bernhard Dunker (1809–70), høyesterettsadvokat

k74. Paul M.] Antakelig Poul Martin Møller (1794–1838), dansk forfatter og professor. Collett tenker muligens på tittelen Poul Martin Møllers Levnet, med Breve fra hans Haand i Efterladte Skrifter, bd. 3 (1843).

k75. Breve til Emilie Diriks skrevet fra Paris] Det finnes et brev fra Peter Jonas Collett (1813–51) til Emilie Diriks (1810–43) skrevet over to dager: 20. og 24. desember 1839 (Brevs. 4:a:163).

k76. gaa ind] utgå

k77. Stenstrup] Antakelig Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster

k78. Hanne] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k79. Natalie D.] Nathalie Mathilde Diriks (1813–58), ugift

k80. Brevet] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k81. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «[1853]».

k82. gaaet bort] I løpet av 1840-årene døde moren, Alette Dorothea Wergeland (1780–1843), født Thaulow, broren, Henrik Wergeland (1808–45), og faren, Nicolai Wergeland (1780–1848).

k83. de tvende] Colletts ektemann, Peter Jonas (1813–51), døde 18. desember 1851 og Oscar Wergelands kone, Søster Truine Catharina Alette (1824–53), født Sem, døde 5. januar 1853.

k84. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k85. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge. Vi kjenner ikke til dette brevet.

k86. Dit Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k87. Børn] Oscar Wergeland fikk tre døtre i sitt første ekteskap: Alette Wilhelmine (1845–1910), Ragnhild (1847–1922), og Ebba (1852–1907)

k88. Statsraadinden og Aug.] Anne Cathrine Sibbern (1785–1865), født de Stockfleth, enke etter Valentin Christian Wilhelm Sibbern (1779–1853), og hennes ugifte datter Juliane Augusta Bolette Sibbern (1818–56)

k89. unge Young] Trolig Nils O. Young (1816–90), sønn av Jørgen Young (1784–1837)

k90. Laura] Laura Augusta Arnesen (1822–95), født Wergeland, Colletts kusine og pleiesøster

k91. Holger Colletts] Holger Gustav Collett (1807–70), ekspeditør, Peter Jonas Colletts bror

k92. Hr Tegner] Isac Wilhelm Tegner (1815–93), dansk litograf. Sammen med Johan Adolph Kittendorff drev han firmaet I.W. Tegner & Kittendorff, og de produserte litografier av Peter Jonas Collett etter et maleri av Johan Gørbitz.

k93. den Daguerrotyp jeg har af Alethe] Vi kjenner ikke til dette daguerreotypiet.

k94. Smaaegutterne] Alf (1844–1919) og Oscar (1845–1911) bodde sammen med Collett i Danmark 1852–53.

k95. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere påskrift: «(53)».

k96. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet, og heller ikke de andre nevnt i dette avsnittet.

k97. Oscar] Oscar Wergeland (1815–95), offiser, Colletts bror

k98. Alettes] Søster Truine Catharina Alette Wergeland (1824–53), født Sem, døde 5. januar 1853. Hun var gift med Oscar Wergeland.

k99. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k100. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge

k101. Holger] Holger Gustav Collett (1807–70), ekspeditør, Peter Jonas Colletts bror

k102. Carls] Carl Emil Collett (1821–98), funksjonær, Peter Jonas Colletts bror

k103. Breve] Vi kjenner ikke til disse brevene.

k104. Børnenes] Alf (1844–1919) og Oscar (1845–1911) bodde sammen med Collett i Danmark 1852–53. Robert (1842–1913) og Emil (1848–1904) ble igjen i Norge.

k105. W.s] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k106. Jonas] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k107. Fru W] Josephine Welhaven (1812–66), født Bidoulac, gift med Johan Sebastian Welhaven

k108. Langberg] Lorentz Christian Langberg (1810–58), professor

k109. Hallager] Georg Frederik Hallager (1816–76), professor

k110. den 18de] Peter Jonas Collett døde 18. desember 1851.

k111. skvadronere] skryte, braute, slå om seg med tomme ord

k112. billig] rimelig, berettiget

k113. C-s] dvs. Carl Emil Collett

k114. Munchs] Andreas Munch (1811–84), forfatter

k115. Broder] Henrik Wergeland (1808–45), forfatter og riksarkivar

k116. Sophie] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster

k117. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k118. Qvæstor] Bernt Anker Collet (1803–57), kvestor ved Universitetet i Christiania 1834–49, slektning av Peter Jonas Collett

k119. Hanne] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k120. Robert] Robert (1842–1913), Colletts sønn. Han ble tatt opp som pleiesønn av Johan Christian Collett i 1852.

k121. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København. Det er rester etter begynnelsen av et annet brev, skrevet opp-ned og strøket, på det ene av de to dobbeltblad brevet består av. Det har stått: «Skjærtorsdag» og «3–4 Postdage ere forløbne».

Skader: Brevets andre dobbeltblad er skadet i kantene, med tap av bokstaver s. 6 og 7.

k122. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k123. denne Menage] Nicolaigade 97

k124. Børnene] Alf (1844–1919) og Oscar (1845–1911) bodde sammen med Collett i Danmark 1852–53. Robert (1842–1913) og Emil (1848–1904) ble igjen i Norge.

k125. dette Logie] Dronningens Tvergade, hvor Collett bodde våren 1853 sammen med sin bror, Oscar Wergeland.

k126. Oscar] Oscar Wergeland (1815–95), offiser, Colletts bror

k127. table d'hote] fransk: stamgjesters måltid til fast tid og fast pris

k128. Troen i Hænde] fått et uomtvistelig vitnesbyrd for riktigheten av dette

k129. Qvæstoren] Bernt Anker Collet (1803–57), kvestor ved Universitetet i Christiania 1834–49, slektning av Peter Jonas Collett

k130. C.] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k131. Hanne] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k132. Sophie] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster

k133. alle Børnene] Colletts hadde to barn og Steenstrups sju.

k134. Carl] Carl Emil Collett (1821–98), funksjonær, Peter Jonas Colletts bror

k135. O] dvs. Oscar Wergeland

k136. restere] mangle

k137. Thora Hansteen] Thora Hansteen (1816–98), ugift

k138. Fru Frederiksen] Henriette Jeremine Friedrichsen (1792–1860), født Borch, enke etter Friedrich Friedrichsen (1762–1822)

k139. Fru Stenersen] Trolig Johanne Abigal Stenersen (1798–1884), født Brede, enke etter Stener Johannes Stenersen (1789–1835)

k140. Emil] Sønnen Emil bodde hos Jens Gram Thaulow (1777–1862), Colletts onkel, mens Collett oppholdt seg i Danmark 1852–53.

k141. Tante] Petronelle Cathrine Thaulow (1791–1863), født Juell, gift med Colletts onkel, Jens Gram Thaulow

k142. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «53».

k143. Johan] Johan Christian Collett (1817–95), ekspedisjonssekretær, Peter Jonas Colletts bror. Brevene hun henviser til er 3. april og 21. mai 1853.

k144. W-s] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k145. De skrev] Vi kjenner ikke dette brevet.

k146. Oscar (Broder)] Oscar Wergeland (1815–95), offiser, bodde sammen med Collett i København våren 1853

k147. hos Tegner, og saae Portraittet] Isac Wilhelm Tegner (1815–93), dansk litograf. Sammen med Johan Adolph Kittendorff drev han firmaet I.W. Tegner & Kittendorff, og de produserte litografier av Peter Jonas Collett etter et maleri av Johan Gørbitz.

k148. C-s] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k149. Gørbizs] Johan Gørbitz (1782–1853), maler

k150. Den første Daguerrotyp] Vi kjenner ikke til dette daguerreotypiet. Vi kjenner derimot til et annet daguerreotypi av Peter Jonas Collett, som er en avfotografering av Gørbitz's maleri.

k151. E.] dvs. Eidsvoll

k152. Børnene] Alf (1844–1919) og Oscar (1845–1911) bodde sammen med Collett i Danmark 1852–53. Robert (1842–1913) og Emil (1848–1904) ble igjen i Norge.

k153. hovmestereret] tilrettevist, tatt i skole

k154. Halkjers yngste Drenge] Jacob Gotfred (1837–1917) og Herman Barclay (1839–1915) Halkjer

k155. Neve] Jens Christian Sigismund Neve (1810–75), skolebestyrer

k156. Fru Heiberg] Johanne Luise Heiberg (1812–90), født Pätges, dansk skuespiller og gift med Johan Ludvig Heiberg

k157. Fru G.] Thomasine Christine Gyllembourg (1773–1856), født Buntzen, dansk forfatter og enke etter Carl Fredrik Gyllembourg-Ehrensevärd (1767–1815)

k158. Inklination] svermeri, hengivenhet for

k159. W.] Michael Rosing Wiehe (1820–64), dansk skuespiller

k160. Sophie og Stenstrup] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k161. Robert] Robert (1842–1913), Colletts sønn. Han ble tatt opp som pleiesønn av Johan Christian Collett i 1852.

k162. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1853».

k163. Breve] Vi kjenner ikke til disse brevene.

k164. Skolen] Christiania Katedralskole

k165. Cousiner] Johan Christian Colletts døtre, Anna Christiane (1847–1933) og Emma (1850–1934)

k166. Stenstrups Børn] Sophie Augusta og Peter Severin Steenstrup hadde sju barn, fem døtre og to sønner.

k167. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k168. Oscar] Oscar (1845–1911), Colletts sønn

k169. klakke] klatte, søle til

k170. Lille Alette] Alette Wilhelmine (1845–1910), datter av Oscar Wergeland

k171. Oldemoder] Juliane Elisabeth Chrystie (1804–71), født Krefting, gift med konsul David Chrystie jr.

k172. Jonas] Jonas Tinus Collett (1814–58), protokollsekretær og Peter Jonas Colletts fetter

k173. Chr VIII] Christian 8. (1786–1848), under navnet Christian Fredrik var han en kort periode konge i Norge i 1814. Konge av Danmark fra 1839 til sin død

k174. Fred. VI] Frederik 6. (1768–1839), konge i Danmark–Norge 1808–14 og i Danmark frem til 1839

k175. Torben Oxe] Torben Oxe (?–1517), dansk adelsmann

k176. Struensee] Johann Friedrich Struensee (1737–72), dansk–norsk politiker av tysk herkomst

k177. Chr II] Christian 2. (1481–1559), dansk, norsk og svensk konge

k178. Chr. IV] Christian 4. (1577–1648), konge i Danmark–Norge 1588–1648

k179. Heibergs] Johanne Luise (1812–90), født Pätges, og Johan Ludvig (1791–1860) Heiberg

k180. Papa] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k181. Onkel Johan] Johan Christian Collett (1817–95), ekspedisjonssekretær, Peter Jonas Colletts bror. Brevet 20. mai 1853

k182. Onkel Carl] Carl Emil Collett (1821–98), fullmektig, Peter Jonas Colletts bror. Brevet 24. mai [1853]

k183. Tante Hanne] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k184. Tante Sophie] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster

k185. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Klampenborg utenfor København. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 3, deretter tilsvarende på s. 1.

Skader: Brevet er skadet i kantene, med tap av bokstaver s. 2 og 3.

k186. Børnene] Alf (1844–1919) og Oscar (1845–1911) bodde sammen med Collett i Danmark 1852–53. Robert (1842–1913) og Emil (1848–1904) ble igjen i Norge.

k187. Ildebefindende] I juni 1853 brøt det ut en koleraepidemi i København som frem til den ebbet ut i oktober tok livet av over 4700 mennesker.

k188. Oscar (Broder)] Oscar Wergeland (1815–95), offiser

k189. Grønland] Område øst i Christiania

k190. Fjerdingen] Tidligere navn på et område langs Akerselva

k191. rødde] rydde

k192. Eventyret om Fiskeren] «Fiskeren og ånden» i Tusen og en natt

k193. Børn] Julie Christiane (1843–1924) og Clara Emilie Vilhelmine (1844–1928), døtre av den danske presten Ernst Wilhelm Kolthoff

k194. Præsten Kolthoffs] Ernst Wilhelm Kolthoff (1809–90), residerende kappelan ved Helligaands kirke i København

k195. Thora Hansteen] Thora Hansteen (1816–98), ugift

k196. Fru Frederiksen] Henriette Jeremine Friedrichsen (1792–1860), født Borch, enke etter Friedrich Friedrichsen (1762–1822)

k197. Heibergs] Johanne Luise (1812–1890), født Pätges, og Johan Ludvig (1791–1860) Heiberg

k198. Etatsraaden] dvs. Johan Ludvig Heiberg. Han ble etatsråd i 1850.

k199. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn. Han bodde hos Jens Gram Thaulow mens Collett bodde i København i 1852–53.

k200. Tante] Petronelle Cathrine Thaulow (1791–1863), født Juell, gift med Colletts onkel, Jens Gram Thaulow

k201. Halkjer] Hans Peter Andreas Halkjer (1808–60), grosserer i København, gift med Edvarda Sophie, født Munch

k202. Stenstrup] Peter Severin Steenstrup (1807–63), bedriftseier, gift med Peter Jonas Colletts søster, Sophie Augusta

k203. Oscar] Oscar Wergeland (1815–95), offiser, Colletts bror

k204. ubillig] urimelig

k205. C.] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k206. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge

k207. Tante Looft] Sophie Elisabeth Looft (1779–1853), født Thaulow, enke etter Conrad Martin Looft (1781–1844), Colletts tante

k208. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Klampenborg utenfor København. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 2, deretter tilsvarende på s. 1.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «[1853]».

k209. Qvakl] kvakl: ugreie, forvirring

k210. H.] Hans Peter Andreas Halkjer (1808–60), grosserer i København, gift med Edvarda Sophie, født Munch

k211. Kram] butikk; vare

k212. Tante Looft] Sophie Elisabeth Looft (1779–1853), født Thaulow, enke etter Conrad Martin Looft (1781–1844), Colletts tante

k213. Heinrich] Heinrich Arnold Thaulow Looft (1820–66), sekretær, Colletts fetter, sønn av Sophie Elisabeth Looft

k214. Litr] dvs. litra: bokstav

k215. Heibergs] Johanne Luise (1812–90), født Pätges, og Johan Ludvig (1791–1860) Heiberg

k216. Thora Hansteen] Thora Hansteen (1816–98), ugift

k217. hendes Tante] Henriette Jeremine Friedrichsen (1792–1860), født Borch, enke etter Friedrich Friedrichsen (1762–1822)

k218. Fru Stenstrup] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster. Brevet Collett henviser til er 7. august 1853.

k219. Børnene] Robert (1842–1913), Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k220. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge. Ekteparet Collett leide Brynies gård i Parkveien fra 1846 til de flyttet inn i sitt eget hus i 1849.

k221. Molest] skade

k222. Fru C.] Antakelig Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k223. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 1.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1853».

k224. Dit Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k225. Børnene] Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904). Robert ble tatt opp som pleiesønn hos Johan Christian Collett i 1852.

k226. Sophie Stenstrup] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster. Collett skrev til henne 7. august 1853.

k227. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge

k228. Kjerulfs] Antakelig Otto Richard Kjerulf (1825–97), løytnant

k229. ansett] passet på, røktet

k230. Laura] Laura Augusta Arnesen (1822–95), født Wergeland, Colletts kusine og pleiesøster

k231. impertinent] frekt

k232. Fru Falsen] Muligens Louise Caroline de Falsen (1780–1866), født Kaltenborn, enke etter Carl Valentin de Falsen (1787–52)

k233. Tønsberg] Nils Christian Tønsberg (1813–97), forlegger

k234. Mariboes] Trolig Hedvig Theresia Francisca (1814–91), født Sonnleithner, og Wilhelm Adelsten (1814–1901) Maribo

k235. Stiftamtmanden] Antakelig Niels Arntzen Sem (1782–1859), stiftsamtmann, far til Oscar Wergelands første kone Søster Truine Catharina Alette (1824–53)

k236. ‹G›.] ikke identifisert

k237. Nicolai] Nicolai Storm Wergeland (1814–93), offiser, Colletts fetter og pleiebror

k238. Fru Dankertsen] ikke identifisert

k239. Fossums Børn] Anna Kirstine Fossum (1851–53), datter av Kaja, født Hansen, og A. Fossum. Flere av Fossums barn er ikke identifisert.

k240. Oberstinde Sørensen] Johanne Vedastine Sørensen (1799–1853), født Malthe, gift med Fredrik Moltke Sørensen

k241. Oberstlieutnant Heyerdahl] Georg Carl Bonaparte Heyerdahl (1798–1853)

k242. Procurator Breders Børn] Jakob Severin (1847–53), Frederikke Sophie (1849–53) og Georg Arthur (1851–53) Breder

k243. Lieutnant Bølling] Jakob Bølling (1814–53)

k244. Fru Bølling (gamle)] Karen Bølling (1784–1853)

k245. Dr Preus] Johan Jacob Keyser Preus (1813–53), kompanikirurg

k246. Mad Waiz] ikke identifisert

k247. mistet deres Koner i Barselseng] Kirsti Margrethe Münster (1817–53), født Hofgaard, gift med Andreas Wendelboe Münster, og Natalie (?–1853), født Weber, gift med Adolph Friedrich Ludwig Strecker

k248. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k249. Sibbern] Antakelig Georg Christian Sibbern (1816–1901), diplomat og politiker

k250. Harald] Harald Wergeland (1811–93), gårdbruker, Colletts bror

k251. Hermana] Hermana Marianne Wergeland (1821–?), født Olsen Thorp, gift med Harald Wergeland

k252. Alette] Alette Wilhelmine (1845–1910), datter av Oscar Wergeland

k253. Ragnhilds] Ragnhild (1847–1922), datter av Oscar Wergeland

k254. Overlærer Müller] Ulrik Wilhelm Møller (1791–1853), grunnlegger av Møllers Institutt

k255. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er udatert, men har senere påskrift: «(Høsten 1854)», muligens påført av Collett selv. Under dateringen er det senere skrevet med blyant: «efter aug. 4.».

k256. Hanne] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k257. Robert] Robert (1842–1913), Colletts sønn. Han ble tatt opp som pleiesønn av Johan Christian Collett i 1852.

k258. Deres nye Stilling] Johan Christian Collett ble utnevnt til amtmann i Christians amt i 1854.

k259. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er et konsept som Collett senere til forskjellige tider har gjort tilføyelser og rettelser i. Brevet er trolig aldri blitt sendt. Colletts senere tilføyelser og rettelser er ikke tatt med i transkripsjonen, men nevnt i noter.

Om brevmottakeren har Collett senere skrevet øverst på brevet: «til gamle Fru B. Kjerulf.» og «(Halfdans Idas, Theodors Moder) min prægtige gamle, til sidste Stund trofaste Veninde.» Utdrag av brevet er utgitt av Ellisiv Steen (Steen 1947, 152–53). Nasjonalbiblioteket har et udatert brev fra Betzy Kjerulf til Camilla Collett (Brevs. 4), men det ser ikke ut til å ha direkte sammenheng med brevet her.

Datering: Brevet er udatert, men har to senere påskrifter om datering: «Uranienborg 55.» skrevet av Collett selv, og «1854» påført av en annen med blyant. Vi antar at brevet er skrevet umiddelbart før utgivelsen av første del av Amtmandens Døttre på grunn av denne formuleringen sist i brevet: «den Bog, jeg vil sende ud i Verden!». Boken ble utgitt desember 1854, så vi daterer brevet til november 1854.

k260. C.] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k261. Lille H-n] ikke identifisert

k262. Mad H] Marie Hoppe (1801–40), født Knudsen, gift med Peter Johannes Hoppe

k263. forskjertset] forspilt

k264. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrifter: «1855» og «Jan 1855 (?)». I brevet blir det nevnt at 5. januar var i forgårs, så derfor daterer vi det til 7. januar 1855.

k265. 2 smaae Breve] Vi kjenner ikke til disse brevene.

k266. Du reiste] Sammen med pleieforeldrene flyttet Robert til Lillehammer i august 1854.

k267. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k268. de] I tillegg til Alf sønnene Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k269. Oscars Geburtsdag] 23. desember

k270. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k271. Nissens] Antakelig Karen Magdalena (1820–1900), født Aas, og Hartvig (1815–74) Nissen

k272. Fru Stenersen] Johanne Abigal Stenersen (1798–1884), født Brede, enke etter Stener Johannes Stenersen (1789–1835)

k273. Onkel Secretair] Carl Emil Collett (1821–98), fullmektig, Peter Jonas Colletts bror

k274. Schweigaards] Caroline Magnine (1814–70), født Homann, og Anton Martin (1808–70) Schweigaard

k275. Hansteens] Christopher Hansteen (1784–1873), professor, bodde sammen med sine døtre

k276. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k277. Onkel Oscars] Oscar Wergeland (1815–95), offiser, Colletts bror

k278. Smaaepiger] Alette Wilhelmine (1845–1910), Ragnhild (1847–1922) og Ebba (1852–1907)

k279. Laura] Laura Augusta Arnesen (1822–95), født Wergeland, Colletts kusine og pleiesøster

k280. Tante] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k281. Onkel Johan] Johan Christian Collett (1817–95), amtmann, Peter Jonas Colletts bror. I 1852 tok han til seg Robert som pleiesønn.

k282. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Adressetekst står både på baksiden av brevpapiret og nederst på brevet. Vi gjengir bare adresseteksten som er skrevet på baksiden.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år og med usikker tyding av måneden. Opplysning om Colletts invitasjon til Bernhard Dunker i brev fra ham til Julie Winther 8. mai 1855 (Dunker 1954, 129) bekrefter lesningen av datoen, og årstallet må da være 1855.

k283. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Sammen med brevene fra Collett til Bernhard Dunker i Brevs. 561 ligger en løs konvolutt. Siden brevet 18. november [1855] er det eneste som passer i konvolutten, antas den å høre til her.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «[1855]». Årstallet stemmer, fordi de «40 Spd.» trolig er et honorar for Amtmandens Døttre som Dunker var forlegger av og J. Dahl utga i kommisjon. Dessuten var 18. november en søndag det året.

k284. Dahl] Johan Dahl (1807–77), forlegger

k285. Carl Collett] Carl Emil Collett (1821–98), fullmektig, Peter Jonas Colletts bror

k286. Gamle Farver Magelsens Gaard i Pilestrædet] Collett bodde på den adressen fra oktober 1855 til april 1856.

k287. Verdichs] Carl Heinrich Christian Verdichs bakeri lå i krysset mellom Akersgaten og Grendsen.

k288. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 3. Det finnes også et konsept til brevet i Brevs. 5.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1855». Brevet er poststemplet 2. desember 1855.

k289. da Du blev født] 2. desember 1842

k290. Papa] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k291. Alf og Oscar ja selv den lille Emil] Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904), Roberts brødre

k292. Christiane og Emma] Anna Christiane (1847–1933) og Emma (1850–1934), døtre av Johan Christian Collett

k293. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k294. Milemand] dvs. Emil

k295. Onkel og Tante] Johanne Christine (1822–1914), født Collett, og Johan Christian (1817–95) Collett. De tok til seg Robert som pleiesønn i 1852.

k296. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Adressetekst står både på baksiden av brevpapiret og nederst på brevet. Vi gjengir bare adresseteksten som er skrevet på baksiden.

k297. Brynies] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge

k298. min Broder] Oscar Wergeland (1815–95), offiser

k299. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er Colletts egen avskrift som er bundet inn sammen med dagboksopptegnelser, brev og brevavskrifter i bindet «Camilla Colletts Dagbøger 1833–36 m.m.» (Ms.8° 272). Collett har senere skrevet følgende bemerkninger på brevet: «Da jeg kom op til Fru Kjerulf, og kommen ind i Stuen, traf paa begge W-s Skjælvende listede jeg mig bort igjen. Havde i næsten 20 Aar ikke taalt hans Nærhed.»; «Dette Brev er forsaavidt mærkeligt, som det danner en første Begyndelse til Fredsmægling, som hun drev paa det Ivrigtse, indtil den i 59 lykkedes.» og «for dog –Stakkels J. magtede den ikke – fra min Side at afbrydes igjen! og plante det gamle Mørke mellem os.» Brevet er tidligere trykt i Optegnelser fra ungdomsaarene (1926), 293–95.

Skader: Brevets høyre kant, sett fra brevets andre side, er skjult i innbindingen, med tap av bokstaver ved linjeslutt. Bokstaver er supplert med støtte i utgivelsen i Optegnelser fra ungdomsaarene.

k300. Fru Kjerulf] Betzy (Elisabeth Marie) Kjerulf (1781–1873), født Lasson, enke etter Peder Kjerulf (1781–1841)

k301. Hansteens] Christopher Hansteen (1784–1873), professor, bodde sammen med sine døtre

k302. Thora] Thora Hansteen (1816–98), ugift

k303. W.] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k304. Hjemkomst fra Hamburg 1837] Collett bodde hos ekteparet Carl Friedrich Ernst (1773–1846) og Rosine Wilhelmine (ukjent fødsels- og dødsår) Ludwig i Hamburg fra september 1836 til juli 1837.

k305. mit Ægteskab] Collett giftet seg med Peter Jonas Collett 14. juli 1841.

k306. Idas død] Ida Kjerulf (1817–40) døde av tuberkulose kort tid etter å ha forlovet seg med Johan Sebastian Welhaven.

k307. Collett] Peter Jonas Collett (1813–51), Camilla Colletts ektemann, professor

k308. mit fordums Hjem] Collett bodde bak slottet fra hun og familien flyttet til Brynies gård i 1846 til hun i 1852 solgte murvillaen hun og ektemannen hadde fått bygd i Uranienborgveien.

k309. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k310. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er et svar på et brev fra Christopher Hansteen som vi ikke kjenner. Hansteen og hans døtre tilhørte Colletts omgangskrets. Foranledningen til brevet er en diskusjon mellom Collett og Hansteen angående en ikke-identifisert tekst Collett skal ha skrevet om H.C. Andersen med tanke på publikasjon.

k311. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k312. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k313. Thora] Thora Hansteen (1816–98), ugift

k314. punctum quæstionis] latin: stridsemnet eller sakens kjerne

k315. H. C. Andersen] Hans Christian Andersen (1805–75), dansk forfatter

k316. hiin Epistel] ikke identifisert

k317. Alvilde] Alvilde Hansteen (1819–59), ugift

k318. Nanna] Nanna Hansteen (1822–1905), ugift

k319. «communicative Dame»] ikke identifisert

k320. Bogen] Amtmandens Døttre utkom anonymt i to deler i desember 1854 og juni 1855

k321. Selvskuffelse] illusjon

k322. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «Kbh. Novbr 1856». Denne datering stemmer, for det fremgår av brevet at Robert snart fyller 14 år, og det gjorde han 2. desember 1856.

k323. Dine Pleieforældre] Johanne Christine (1822–1914), født Collett, og Johan Christian (1817–95) Collett

k324. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k325. paa Framnæs] hos Johan Collett (1800–77), justissekretær, Peter Jonas Colletts fetter

k326. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k327. Hammerichs] Martin Hammerich (1811–81), professor og bestyrer av Borgerdydskolen

k328. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k329. «ug»] Forkortelse for «udmærket godt»

k330. 3 forladte Fugle] dvs. Collett, Alf og Emil

k331. Onkel Johan] Johan Christian Collett (1817–95), amtmann, Peter Jonas Colletts bror. Han skulle flytte til København for å bistå den svensk–norske ministeren i tollforhandlinger med danskene.

k332. Tante Hanne] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k333. Papa] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k334. Din Geburtsdag] 2. desember

k335. de andre Gutter] På Lillehammer ble Robert kamerat med Anthon Landmark (1842–1913) og Sophus Aars (1841–1931).

k336. Oscar] Oscar (1845–1911), Collett sønn. Han ble tatt opp som pleiesønn av Carl Emil Collett i 1855.

k337. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere påskrifter: «1855.» og «1856.». Leiv Amundsen og Ellisiv Steen daterer brevet til 1856, og det stemmer med at Collett nylig er kommet til København.

k338. Alf] Alf (1944–1919), Colletts sønn

k339. Gutterne] dvs. Alf og Emil

k340. Skolen] Borgerdydsskolen

k341. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k342. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet

k343. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k344. Fru Lund] ikke identifisert

k345. Onkel Carl] Carl Emil Collett (1821–98), fullmektig, Peter Jonas Colletts bror, tok i 1855 Oscar til seg som pleiesønn

k346. Alle] Ekteparet Sophie Augusta og Peter Severin Steenstrup hadde sju barn

k347. Roberts Geburtsdag] 2. desember

k348. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København. Brevet er avsluttet på langs i margen på brevets siste side.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere påskrift: «1857».

Skader: Det er tre mindre hull i papiret, med tap av bokstaver s. 3 og 4.

k349. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k350. Skolen] Robert gikk på Latin- og realskolen på Lillehammer

k351. jeg og Dine Brødre] Collett bodde i København med sønnene Alf (1844–1919) og Emil (1848–1904). Oscar (1845–1911) bodde hos sin pleiefar Carl Emil Collett i Christiania.

k352. Klækkeligt] tilfredsstillende mht. betydning, verdi

k353. Faders] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k354. Bestefaders] Nicolai Wergeland (1780–1848), prost og forfatter

k355. dem der have staaet Dig i Faders og Moders Sted] Pleieforeldrene Johanne Christine (1822–1914), født Collett, og Johan Christian (1817–95) Collett

k356. Tante og Onkel] dvs. Johanne Christine og Johan Christian Collett, som i 1857 bodde i København, hvor Johan bistod den svensk–norske ministeren i tollforhandlinger med danskene

k357. Skolen] Borgerdydsskolen i Christianshavn

k358. Nissens] Nissens Latin- og realskole

k359. Qvæstors Peter] Peter Ferdinand Collet (1836–1909), dansk godseier og kammerherre, sønn av Emilie Henriette Christence (1805–68), født Rørbye, og Bernt Anker Collet (1803–57)

k360. bedrøvede Moder] Bernt Anker Collet døde 2. februar 1857.

k361. et Brev fra Onkel Johan] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k362. Tante Nikoline] Antakelig Nicoline Johanne Marie Collett (1815–1900), født Nagel, enke etter Peter Nicolai Arbo Collett (1811–50)

k363. de Smaae] Anna Christiane (1847–1933) og Emma (1850–1934), døtre av Johan Christian Collett

k364. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København. En fotokopi i Brevs. 670 er den eneste kilden vi kjenner til brevet, så transkripsjonen er foretatt på grunnlag av denne. Brevet er avsluttet på langs i margen først på s. 4, dernest s. 3, s. 2 og s. 1.

Skader: Fotokopien ser ut til ikke å ha fått med brevets nedre kant, med tap av bokstaver i slutten av noen av de langsgående linjene skrevet i margen.

k365. Dit Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k366. Avancementet] Oscar Wergeland ble i 1857 oberstløytnant og sjef for Telemarks nasjonale musketerkorps.

k367. Børnenes] Alette Wilhelmine (1845–1910), Ragnhild (1847–1922) og Ebba (1852–1907)

k368. Moder] Søster Truine Catharina Alette Wergeland (1824–53), født Sem, døde 5. januar 1853, var gift med Oscar Wergeland

k369. Oberstlieutnant Sørensens Døttre] Fredrik Moltke Sørensen (1800–81), generalmajor, hadde fire døtre: Antoinette Wilhelmine Vedastine Almee (1829–54), Kaja Louise Andrea (1830–1913), Johanne Fredrikke Sophie (1833–1913) og Hanna Didrike (1841–1932) Sørensen

k370. fad] banal, åndløs

k371. 2 smukke Frøk Manthei] Marie Antonette (1837–1920) og Sophie Magdalene (1839–1908) Manthey

k372. Fru Munch med Døttre] Nathalie Charlotte (1812–1900), født Linaae, og døtrene Johanne Nathalie (1836–1905), Sophie (1840–1915), Karen Juliane (1843–1928) og Laura (1845–1913) Munch

k373. Kaltenborns] Friedrich (Fredrik) Gustav Maximilian Kaltenborn (1782-1859) og hans datter Caroline Sigfridia Adolphine (1812-85)

k374. Lundbygaard] Gods på Sjælland som Peter Jonas Colletts slektning Bernt Anker Collet (1803–57) overtok i 1848.

k375. Børnene] Alf (1844–1919) og Emil (1848–1904)

k376. Fru Emilie] Emilie Henriette Christence Collet (1805–68), født Rørbye, enke etter Bernt Anker Collet (1803–57)

k377. Qvæstoren] dvs. Bernt Anker Collet

k378. Gavnøe Slot] ligger på Sjælland

k379. Nicolaysen] Vilhelm Bernhoft Nicolaysen (1829–92), gift i København 13. juli 1857 med Marie Jørgine Petronelle Cappelen (1821–75)

k380. Frøken Wulff] Hanna Henriette Friedrich Wulff (1804–58), ugift

k381. Broder] Peter Wulff (1808–81), sjøoffiser

k382. Konferenzraadinde Koch] Ida Koch (1806–76), født Wulff, gift med Jørgen Hansen Koch

k383. mit eget Ophold] Collett bodde i København fra oktober 1856 til november 1857.

k384. Konsorter] folk av samme (dårlige) slag

k385. Kammerraad Villemøes] Niels Willemoes (1792–1860)

k386. unbefangen] tysk: troskyldig, frimodig

k387. Fru Colb.] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k388. Skolen] Borgerdydsskolen i Christianshavn

k389. Nissens Skole] Nissens Latin- og realskole

k390. et Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet, og heller ikke til de tre Collett planla å skrive.

k391. Fru Stenstrup] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster

k392. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge

k393. Thorvaldsens] Bertel Thorvaldesen (1770–1844), dansk billedhugger

k394. tage af] fotografere

k395. Amalie Bjørn] Amalie Sophie Biørn (1819–89), født Bekkevold, enke etter Henrik Wergeland, gift med Nils Andreas Biørn

k396. H-s Daguerotyp] Henrik Wergeland (1808–45), forfatter og riksarkivar. Daguerreotypiet ble laget av O. F. Knudsen ca. 1840/41, men regnes nå som tapt (Kollhøj 2014, 179).

k397. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 4, s. 2 og s. 1, og dernest øverst s. 1.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «57». Årstallet stemmer, jf. omtalen av kirkemøtet, som fant sted i København i juli 1857 (Hammerich 1857).

k398. Brev til Sophie] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster. Vi kjenner ikke til dette brevet.

k399. Villemøes] Magdalene Margrethe (1804–80), født Rostrup, og Niels (1792–1860) Willemoes

k400. Kammerraaden] dvs. Niels Willemoes

k401. Enkefrue Reiersen] Charlotte Cathrine Reiersen (1788–1858), justisrådinne, enke etter Andreas Ludvig Reiersen (1787–1850)

k402. Fru V.] dvs. Magdalene Margrethe Willemoes

k403. afgjort] feteret, feiret

k404. Student Arland] Johan Oscar Arlaud (1836–1907), student

k405. enfant gaté] fransk: bortskjemt unge

k406. Broder af Fru V.] Ulrik Christian Jensen Rostrup (1810–83), apoteker i New Orleans og Panama

k407. en lille vild Mulatpige] Armantine Rostrup (1847–1917), ugift

k408. Grimur Thomsen] Grímur Thomsen (1820–96), departementssekretær og islandsk forfatter

k409. Datteren, en halvvoxen Pige] Hedevig Christiane Willemoes (1843–96), ugift

k410. J.] dvs. Peter Jonas Collett

k411. Prise] bytte

k412. mine Sønner] Alf (1844–1919) og Emil (1848–1904) bodde sammen med Collett

k413. Oscar] Oscar (1845–1911), Colletts sønn. Han ble tatt opp som pleiesønn av Carl Emil Collett i 1855.

k414. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k415. Robert] Robert (1842–1913), Colletts sønn. Han ble tatt opp som pleiesønn av Johan Christian Collett i 1852.

k416. Guulskoven] Der bodde Marie Christiane (1796–1886), født Rosen, og Christian Fredrik (1791–1868) Arbo

k417. Det skandinaviske Kirkemøde] I juli 1857 ble det første skandinaviske kirkemøte avholdt i København.

k418. Grundtvig] N.F.S. Grundtvig (1783–1872), dansk prest og dikter

k419. Birkeland] Trolig feil for 'Birkedal'; Vilhelm Birkedal (1809–92), dansk prest

k420. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

k421. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k422. Dine Brødre] Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k423. Faders] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k424. mit Brev til Dig] antakelig brevet til Robert Collett 15. april [1857]

k425. Holger] Holger Gustav Collett (1807–70), riksherold, Peter Jonas Colletts bror

k426. kom fra det livlige Kjøbenhavn] Collet kom tilbake til Christiania 28. november 1857 (Morgenbladet nr. 333, 29. november 1857).

k427. «Lord Russell», Munchs nye Tragedie] Andreas Munchs (1811–84) Lord William Russel. Historisk Tragedie utkom i 1857 og ble satt opp på Christiania Theater samme år.

k428. Folkekalender] almanakk med opplysende og underholdende stoff for et bredt publikum

k429. Onkel Johan] Johan Christian Collett (1817–95), amtmann, Peter Jonas Colletts bror

k430. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Adressetekst står både på baksiden av brevpapiret og nederst på brevet. Vi gjengir bare adresseteksten som er skrevet på baksiden.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år. Vi har datert brevet til 1858 fordi Collett forhandlet med Christian Tønsberg om en utgivelse av Peter Jonas Colletts Forelæsninger over Personretten (jf. Carl Colletts brev til Johan Christian Collett 4. april 1858, Ms.4° 2980:8) dette året. Som betingelse for utgivelsen satte Tønsberg at Collett skulle få rettighetene til verket fra forlegger Johannes Finne (jf. brev fra Finne til Collett 15. april 1858, Brevs. 561), og at Brandt skulle gjennomgå Forelæsningene. Det var trolig grunnen til at Brandt hadde oppsøkt Collett og foranledningen for hennes brev. Forhandlingene, som fortsatte utover våren og høsten, involverte også Colletts rådgiver i saken, Bernhard Dunker (se Colletts brev til Dunker [August 1858].)

k431. min lille Søn] Enten Alf (1844–1919) eller Emil (1848–1904), som begge bodde hos Collett

k432. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «Sommeren 1858 (-59?)». Både Leiv Amundsen og Ellisiv Steen daterer brevet til 1858, og vi følger dem. Brevet er skrevet en stund før 10. juli, for Collett nevner at hun da vil forlate Christiania.

k433. Tante Hanne] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k434. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k435. Din Onkel] Johan Christian Collett (1817–95), amtmann, Peter Jonas Colletts bror

k436. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k437. Velo] Petronelle Cathrine (1791–1863), født Juell, og Jens Gram (1777–1862) Thaulow, Colletts onkel, bodde på sorenskrivergården på Vello

k438. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k439. Jarlsberg] Hedevig Wedel Jarlsberg (1819–79), født Anker, gift med Peder Anker Wedel Jarlsberg. De bodde på Jarlsberg hovedgård.

k440. Sandefjord] Sandefjord bad

k441. mine Forældres] Alette Dorothea (1780–1843), født Thaulow, og Nicolai (1780–1848) Wergeland

k442. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «[1858]». Vi har datert brevet til august 1858 fordi Dunker fortsatt oppholdt seg på sitt sommersted på Malmøya. I brevet ber Collett om en samtale med Dunker for å snakke om «om Affairen med Tønsberg». I 1858 hadde Tønsberg kommet med et tilbud om å utgi Peter Jonas Colletts Forelæsninger over Personretten under to betingelser. For det første at Collett selv måtte skaffe rettigheten til verket, og for det andre at det skulle gjennomgås av Fredrik Peter Brandt. Våren hadde Collett fått et tilbud om å kjøpe rettigheten til verket (jf. Johannes Finnes brev til Collett 15. april 1858, Brevs. 561). Så høsten 1858 dreide forhandlingene seg om Brandt kunne gjennomgå forelesningene. I et brev fra Brandt til Collett 28. oktober 1858 (Brevs. 237) går det frem at han ikke hadde anledning til å gjennomgå manuskriptet. Likevel utkom de to siste delene av forelesningene under tittelen Den Norske Familieret fremstillet af P.J. Collett (Christiania, Chr. Tønsbergs forlag, 1859). I det usignerte forordet heter det at forlaget «efter Overlæg med Forfatterens Efterladte» utgir de to siste delene som et selvstendig verk samt at det er supplert og brakt i overenstemmelse med gjeldende lovgivning.

k443. min Fortælling] Amtmandens Døttre utkom i to deler på Johan Dahls forlag i desember 1854 og juni 1855. Dunker hjalp Collett med å få utgitt romanen og satt med opplaget.

k444. Ole Bull] Ole Bull (1810–80), fiolinist

k445. Tønsberg] Nils Christian Tønsberg (1813–97), forlegger. Om «Affairen», se innledende kommentar til brevet.

k446. Malmøen] Bernhard Dunker hadde et sommersted på Malmøya.

k447. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

k448. vigtigste Dag] Robert ble konfirmert 3. oktober.

k449. Futiliteter] betydningsløsheter, intetsigende ting

k450. Slægtninge] Johanne Christine (1822–1914), født Collett, og Johan Christian (1817–95) Collett, tok til seg Robert som pleiesønn i 1852.

k451. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k452. vor nye Bolig] Collett flyttet til en leilighet på Holmen høsten 1858.

k453. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k454. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 1.

k455. Breve] Vi kjenner ikke til disse brevene.

k456. Nu er jeg flyttet] Fra Præstegate i sentrum til Holmen ved Munkedammen

k457. uskatterlige] uvurderlige

k458. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k459. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k460. leve saa fjernt fra Moder] Robert bodde på Lillehammer hos pleieforeldrene Johanne Christine (1822–1914), født Collett, og Johan Christian (1817–95) Collett.

k461. Din Faders] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k462. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–60) Stenstrup

k463. Din Confirmationsdag] Robert ble konfirmert 3. oktober.

k464. Kjerulfs] Marie (1827–80), født Sneedorff, og Axel (1823–80) Kjerulf. Han var konstituert amtmann i Christians amt en periode i 1858–59.

k465. Baumanns] Lovise Camilla (1821–1902), født Langberg, og Ludvig Adolph (1809–78) Baumann

k466. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er avsluttet på langs i margen.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «1858 dec. 1?». Leiv Amundsen daterer brevet til 22. desember 1858, og vi følger ham, for brevet er skrevet dagen før Oscars fødselsdag, som var 23. desember. Roberts konfirmasjon blir nevnt, så årstallet 1858 stemmer også.

k467. Alfs Brev] Alf (1844–1919), Colletts sønn. Vi kjenner ikke til dette brevet.

k468. Din Fødselsdag] 2. desember

k469. Brev] antakelig brevet til Robert 26. oktober 1858

k470. Svaret] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k471. Dine Breve til Din Tante] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett (1817–95). Vi kjenner ikke til disse brevene.

k472. Oscars Geburtsdag] Oscar (1845–1911), Colletts sønn, hadde bursdag 23. desember

k473. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrifter: «1858», «1859 nov. 23.» og «1859, 24 mars Mgbl. 82 'Insult mod en Dame'». Riktig datering er 23. mars 1859 pga. opplysningene om artikkelen i Morgenbladet dagen etter. Det er en anonym artikkel tilegnet Collett, om Marie Colban ved Studenternes maskebal (se SV 3, 531).

k474. Dine 2 Breve] Vi kjenner ikke til disse brevene.

k475. Huus] Collett flyttet til en leilighet på Holmen i Christiania høsten 1858 og bodde der et års tid.

k476. afcontrafeie] portrettere

k477. at komme herind] Johan Christian Collett tilrådte som amtmann i Akershus amt 23. februar 1859, og familien flyttet tilbake til Christiania, mens Robert flyttet etter ved semesterets slutt.

k478. Din Tante] Johanne Christine Collett (1822–1914), født Collett, gift med Johan Christian Collett

k479. Maskeraden] Studentersamfunnets maskefest i Frimurerlosjens lokaler fredag 18. mars 1859

k480. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k481. maniereredt] affektert

k482. et lille Indlæg] «Insult mot en Dame paa Studenternes Maskefest», Morgenbladet nr. 82, 24. mars 1859.

k483. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er Colletts egen avskrift som er bundet inn sammen med dagboksopptegnelser, brev og brevavskrifter i bindet «Camilla Colletts Dagbøger 1833–36 m.m.» (Ms.8° 272). Brevet er tidligere trykt i Optegnelser fra ungdomsaarene (1926), 295–300.

Datering: Collett har datert brevet til påskehelgen 1859. Påskesøndag var det året 24. april, så vi daterer breve til april 1859.

Skader: Brevets høyre kant, sett fra brevets 2., 4., 6. og 8. side, er skjult i innbindingen, med tap av bokstaver ved linjeslutt. Bokstaver er supplert med støtte i utgivelsen i Optegnelser fra ungdomsaarene.

k484. Welh.] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k485. Hansteens] Christopher Hansteen (1784–1873), professor, bodde sammen med sine døtre

k486. Napoleon] Napoléon Bonaparte (1769–1821), fransk militær og politisk leder, keiser 1804–14

k487. Junot] Jean-Andoche Junot (1771–1813), fransk general under napoleonskrigen

k488. Lannes] Jean Lannes (1769–1809), militær kommandant under Napoleon

k489. Collett] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k490. Christiansfeld] Fra 1827 til 1829 gikk Collett på Herrnhuternes pikeskole i Christiansfeld, Slesvig.

k491. «Barfüssele»] tysk: barføtt; viser til Berthold Auerbachs roman Barfüssele (1856)

k492. ignoble] gemen, avskyelig

k493. Emilie] Emile Diriks (1810–43), ugift

k494. Bernhard] Bernhard Herre (1812–49) forfatter

k495. aagre] utnytte, utbre seg

k496. Børn] Johan Sebastian og Josephine Welhaven hadde fem barn: Ida (1846–1915), Johan Ernst (1848–1924), Hjalmar (1850–1922), Marie (1854–1932) og Joseph (1854–?).

k497. mine Børn] Robert (1842–1913), Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k498. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Bakgrunn: Collett hadde i 1858 inngått en avtale med Christian Tønsberg om å utgi sin manns, Peter Jonas Colletts, forelesninger over personretten. De utkom på Tønsbergs forlag i 1859.

k499. Bogen] Den Norske Familieret fremstillet af P.J. Collett : Tredie, efter Forfatterens Død besørgede, Udgave (Christiania, Chr. Tønsbergs forlag, 1859).

k500. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

k501. Emils] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k502. gefalde] fant behag i

k503. Fader] Nicolai Wergeland (1780–1848), prost og forfatter

k504. Broder] Henrik Wergeland (1808–45), forfatter og riksarkivar

k505. Braminerne] den øverste kaste i India

k506. Hansteens] Christopher Hansteen (1784–1873), professor, bodde sammen med sine døtre

k507. Welhavens] Familiekretsen til Josephine Welhaven (1812–66), født Bidoulac

k508. Kjerulfs] Familiekretsen til Betzy (Elisabeth Marie) Kjerulf (1791–1873), født Lasson

k509. Grev Vedels] Familiekretsen til Peder Anker Wedel Jarlsberg (1809–94)

k510. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k511. obtinere] få, oppnå

k512. geraade] tjene

k513. Carl Collett] Carl Emil Collett (1821–98), byråsjef, Peter Jonas Colletts bror

k514. Kongens Reise] Karl IV (1826–72), svensk–norsk konge 1859–72, reiste til Christiania for å overvære Storthingets åpning i oktober 1859.

k515. Fru Grete fød Diriks'] Margrethe Louise Collett (1801–59), født Diriks, gift med Johan Collett (1800–77)

k516. Oscar] Oscar Wergeland (1815–95), offiser

k517. en 17 aarig] Caroline Cecilie Adelaide Wergeland (1841–74), født Hagemann, gift med Oscar Wergeland

k518. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k519. Fru Chateauneuf] Andrea Kristine Ingeborg Caspara (1819–72), født Møller, gift med Alexis de Chateauneuf

k520. Baronet Hamittons] Feil for 'Hamiltons'; grev Hamilton med kone og datter. Da Colban bodde i Paris i 1855 leide hun et kvistværelse i deres hjem, og ble siden tatt opp i deres hustand.

k521. Alfred de Vigny] Alfred de Vigny (1797–1863), fransk forfatter

k522. Korrespondenceartikler fra Paris] jf. brev til Robert [23. mars 1859]

k523. purgere] rense seg

k524. besvare mit Brev] Et svarbrev fra Sibbern er ikke kjent.

k525. Fru Sibbern] Marie Sibbern (1815–85), født Soane, gift med Georg Christian Sibbern

k526. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er Colletts egen avskrift som er bundet inn sammen med dagboksopptegnelser, brev og brevavskrifter i bindet «Camilla Colletts Dagbøger 1833–36 m.m.» (Ms.8° 272). Collett har senere påført: «Opfordringerne altid gjennem Josephine.» Brevet er tidligere trykt i Optegnelser fra ungdomsaarene (1926), 313–14.

Skader: Brevets høyre kant, sett fra brevets andre side, er skjult i innbindingen, med tap av bokstaver ved linjeslutt. Bokstaver er supplert med støtte i utgivelsen i Optegnelser fra ungdomsaarene.

k527. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Det er et konsept og det er muligens aldri blitt sendt. Brevmottakeren fremgår av tiltalen sist i brevet «De kjere Jos‹ephine›», samt den senere blyantpåskriften «Til Fru Welhaven?» Konseptet er svært slurvete skrevet. Det er vanskelig å lese og uklart hvor tilføyelser hører til. Det er følgelig ofte ikke mulig å etablere sammenheng og mening. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 1.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «Novbr [58?]». Josephine Welhavens fødselsdag var 5. november. Dagen omtales i brevet som «igaar». I margen på første side kaller Collett det en «Søndagsaftensphantasie». I 1859 var 6. november en søndag, det er derfor sannsynlig at brevet er fra denne dato. Collett bodde i Christiania både høsten 1858 og 1859.

k528. Deres Gebu.] 5. november

k529. Blumen die der Lenz gespendet] tysk: Blomster som våren har skjenket. Sitat fra August Friedrich Klingmanns (1777–1831) prolog i anledning tiårsdagen til prins Wilhelm av Braunschweig i 1815.

k530. W] Trolig Carl Christian Wischmann (1819–94), som hadde et fotografisk atelier i Christiania fra 1853.

k531. Banquos Geist] Banquos ånd, fra Shakespeares Macbeth, akt 3, scene 4

k532. her] Senhøstes 1859 flyttet Collett fra Holmen til en leilighet i Fayes gård, Karl Johans gate (Ms.fol. 4120).

k533. Julie ‹Søegaards›] ikke identifisert

k534. Julie K.] trolig Julie Knuth (1812–78), ugift

k535. afjadskelige] ordet finnes ikke i NAOB eller ODS; jaske: slurve, være uordentlig

k536. ungenissbare] tysk: som ikke kan nytes, ufordragelig

k537. sans frein] fransk: tøylesløs

k538. Laura] Laura Augusta Arnesen (1822–95), født Wergeland, Colletts kusine og pleiesøster

k539. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er Colletts egen avskrift som er bundet inn sammen med dagboksopptegnelser, brev og brevavskrifter i bindet «Camilla Colletts Dagbøger 1833–36 m.m.» (Ms.8° 272). Brevet er trykt to ganger tidligere: først i Nylænde, nr. 9, 1. mai 1897 og dernæst i Optegnelser fra ungdomsaarene (1926), 314–16.

Datering: Årstallet '1860' er skrevet rett etter Colletts senere påskrift øverst på brevet: «Efter den ved Josephine hidførte Forsoning (1859) af de faa skriftlige Indlæg det Sidste.». Om årstallet hører til selve brevteksten eller til den senere påskrift er uklart, men tidspunktet stemmer godt med innholdet. Vi daterer det til våren 1860.

Skader: Brevets høyre kant, sett fra brevets andre side, er skjult i innbindingen, med tap av bokstaver ved linjeslutt. Bokstaver er supplert med støtte i utgivelsen i Optegnelser fra ungdomsaarene.

k540. lidet skrevne Hefte] Antakelig «En Mellemtid» med påskriften «Til W.» (Ms.8° 2468).

k541. Digt] ikke identifisert

k542. Joseph‹ine›] Josephine Welhaven (1812–66), født Bidoulac, gift med Johan Sebastian Welhaven

k543. C.] dvs. Christiania

k544. Bernhard] Bernhard Herre (1812–49), forfatter

k545. I-s] Ida Kjerulf (1817–40), forlovet med Johan Sebastian Welhaven

k546. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Sandefjord. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 1, deretter tilsvarende på s. 4.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1860». Andreutgaven av Amtmandens Døttre utkom høsten 1860.

k547. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k548. dHrr. Olsen & Thomsen] Olsen & Thomsen drev en fotoforretning i Theatergate 9 i Christiania.

k549. Henriks] Henrik Wergeland (1808–45), forfatter og riksarkivar

k550. Daguerrotypen] Daguerreotypiet ble laget av O. F. Knudsen ca. 1840/41, men regnes nå som tapt (Kollhøj 2014, 179).

k551. Arnesens] Laura Augusta (1822–95), født Wergeland, og Ole Seppingbøl (1820–64) Arnesen

k552. andet Oplag af Amt. Døttre] Amtmandens Døttre. En Fortælling. Anden Gjenemsetete Udgave utkom på Den gyldendalske Boghandel i København i desember 1860.

k553. Hegel] Frederik Hegel (1817–87), dansk forlegger

k554. Gyldend.] Søren Gyldendal (1742–1802) grunnla Den gyldendalske boghandel i 1770, som Hegel overtok etter Jacob Deichmann i 1850.

k555. den samme Kunstner] Isac Wilhelm Tegner (1815–93), dansk litograf

k556. Colletts Portrait] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor. Se brevet 24. mai [1853] til Carl Emil Collett for omtale av det nevnte portrettet.

k557. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k558. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k559. Onkel Thaulow] Jens Gram Thaulow (1777–1862), sorenskriver, Colletts onkel. Han giftet seg med Petronelle Cathrine Juell (1791–1863) 5. juli 1810.

k560. Harald Thaulow] Harald Conrad Thaulow (1815–81), apoteker, Colletts fetter

k561. Leontine] Karoline Augusta Leontine Thaulow (1841–1907), Harald Thaulows pleiedatter

k562. Greve] ikke identifisert

k563. Din unge Kone] Caroline Cecilie Adelaide Wergeland (1841–74), født Hagemann, gift med Oscar Wergeland

k564. Nicolais] Anne Sophie (1816–72), født Schøyen, og Nicolai Storm (1814–93) Wergeland, Colletts fetter og pleiebror

k565. Snaus] snavs: om person av slett karakter o.l.

k566. Smaapigerne] Alette Wilhelmine (1845–1910), Ragnhild (1847–1922) og Ebba (1852–1907), døtre av Oscar Wergeland

k567. Photographie] Antakelig gruppebildet av sønnene (se illustrasjon).

k568. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k569. Ritmester Kragh] Trolig Broder Lysholm Krogh (1777–1861), rittmester og veimester i Trondheim

k570. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er Colletts egen avskrift som er bundet inn sammen med dagboksopptegnelser, brev og brevavskrifter i bindet «Camilla Colletts Dagbøger 1833–36 m.m.» (Ms.8° 272). Brevet er tidligere trykt i Optegnelser fra ungdomsaarene (1926), 291–93.

Datering: Collett har selv datert brevet 'Januar 1852'. Ut fra kvaliteten på blekket ser det ut til at dateringen er skrevet på et annet tidspunkt enn brevteksten, trolig senere. Vi mener uansett at dateringen er feil. Av innholdet fremgår det at forsoningsprosessen mellom Collett og Welhaven, som Josephine Welhaven var pådriver av, er i gang, og den foregikk fra 1859 til bruddet sent på året 1860 (jf. Colletts brev til Hedevig Wedel Jarlsberg 4. november 1860 i arkivet på Jarlsberg hovedgård). Vi daterer det til høsten 1860 fordi hun her har oppgitt håp om forsoning.

Skader: Brevets høyre kant, sett fra brevets andre side, er skjult i innbindingen, med tap av bokstaver ved linjeslutt. Bokstaver er supplert med støtte i utgivelsen i Optegnelser fra ungdomsaarene.

k571. Januar 1852] Datoen må være feil, se innledning til brevet

k572. han] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k573. Had til Mine Egne] Johan Sebastian Welhaven lå i offentlig debatt med Colletts bror, Henrik Wergeland (1808–45), og far, Nicolai Wergeland (1780–1848), på 1830-tallet.

k574. disse Breve] Det er bevart åtte brev fra Johan Sebastian Welhaven til Collett i perioden 1835–37.

k575. drog bort] Collett reiste til Hamburg i september 1836 og bodde hos ekteparet Carl Friedrich Ernst (1773–1846) og Rosine Wilhelmine (ukjent fødsels- og dødsår) Ludwig. Hun kom tilbake til Christiania i juli 1837.

k576. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet ble utgitt av Harald L. Tveterås i 1964 i Den norske bokhandels historie, b. 2, Norsk bokhandler-medhjelper-forening, Oslo, 91.

Datering: Brevet er udatert. Tveterås har en grundig diskusjon av konteksten og setter brevet til 1860. Ellisiv Steen setter brevet til 1858–60, med notis om at Hotel Skandinavie brant 14. april 1858 og ble bygget opp til 30. januar 1860. Vi daterer brevet til sist på året 1860 på grunn av den snarlige utgivelsen av andreutgaven av Amtmandens Døttre.

k577. Dahls] Johan Dahl (1807–77), bokhandler og forlegger i Christiania. Utga Amtmandens Døttre i kommisjon i 1854/1855

k578. Bogen] Amtmandens Døttre. Anden gjennemsete Udgave utkom på Gyldendal i København i desember 1860.

k579. Hotel Skandinavie] Hotel Skandinavie lå på hjørnet av Karl Johans gate og Dronningens gate.

k580. abgeschmacht] tysk: smakløst

k581. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er et konsept.

Datering: Brevet er udatert, men har senere påskrifter: «1860» og «dec. slutn». Denne datering stemmer, for Collett nevner brevet til kongen i brev til Oscar Wergeland 2. januar 1861: «Jeg lader netop i disse Dage afgaa Breve til Kongen og Prinds O. …». Brevet til prinsen finnes i Bernadottska arkivet i Stockholm, og det er datert 27. desember 1860.

Skader: Brevet er beskåret i øvre kant, trolig uten teksttap.

k582. «Amtmandens Døttre»] Amtmandens Døttre utkom første gang i to bind i 1854/55. Amtmandens Døttre. Anden gjennemsete Udgave utkom på Gyldendal i København i desember 1860.

k583. «Fortællinger»] Fortællinger utkom i desember 1860 hos P. F. Steensballe.

k584. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

k585. mit Brev] brevet til Oscar Wergeland 22. juni [1860]

k586. Henriks] Henrik Wergeland (1808–45), forfatter og riksarkivar

k587. Dhrr. Olsen & Thomsen] Olsen & Thomsens Photographiske Atelier lå i Christiania

k588. Fætter Loofts] Heinrich Arnold Thaulow Looft (1820–66), sekretær, Colletts fetter

k589. Tégner og Kittendorf] Isaac Wilhelm Tegner (1815–93) og Johan Adolph Kittendorff (1820–1902) drev firmaet I.W. Tegner & Kittendorff i København.

k590. Daguerrotypen] Daguerreotypiet ble laget av O. F. Knudsen ca. 1840/41, men regnes nå som tapt (Kollhøj 2014, 179).

k591. Halkjer] Trolig Hans Peter Andreas Halkjer (1808–60), grosserer i København, gift med Edvarda Sophie, født Munch

k592. Min Bog] Fortællinger utkom i desember 1860 hos P.F. Steensballe.

k593. Dine unge Damer] Konen, Caroline Cecilie Adelaide (1841–74), hans tre døtre Alette Wilhelmine (1845–1910), Ragnhild (1847–1922) og Ebba (1852–1907)

k594. Kongeballet] 27. august 1860 holdt kongen et ball på slottet (Morgenbladet nr. 238, 29. august 1860)

k595. Prinds Oscar] Oscar Fredrik Bernadotte (1829–1907), svensk–norsk konge 1872–1905

k596. Kongen] Karl IV (1826–72), svensk–norsk konge 1859–72

k597. Breve til Kongen og Prinds O.] brev (i konsept) til kong Karl IV [desember 1860] og brev til prins Oscar 27. desember 1860 (Bernadottska arkivet, Stockholm)

k598. mine «Værker»] Fortællinger og andreutgaven av Amtmandens Døttre, som begge utkom i desember 1860.

k599. «Cid» efter Herder] Johann Gottfried von Herder: Cid. Efter spanska romanser. Öfversatt af Oscar Fredrik, C.E. Fritze, Stockholm 1859

k600. Harald] Harald Wergeland (1811–93), gårdbruker, Colletts bror

k601. Dzonkowskys] Adam Dzonkowskys (1815–85), bokhandler. Hans gård lå i Storgaten 27, på hjørnet mot Youngsgaten.

k602. Mathilde Knudsen] Mathilde Elise Knudsen (1839–1916), ugift

k603. en svensk Baron Falkenberg] ikke identifisert

k604. Rogstad] Nils Rogstad (1814–80), amtmann i Aust–Agder

k605. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er et konsept.

Datering: Brevet er udatert. I brevet nevnes den økonomiske støtten kongen vil gi til Emils militære utdannelse, og samme støtten nevner Collett i brev til Georg Sibbern 6. juli 1865 (Brevs. 54). Der kommer det frem at støtten ble gitt fire år tidligere, det vil si i 1861. Dessuten skriver Collett at kongen «med Velvillie havde modtaget mine literaire Arbeider», og det må referere til bøkene hun sendte ham desember 1860 (se dette brevet). Vi daterer derfor brevet til 1861 og plasserer det i første kvartal. Blyantpåskriften er skrevet av Alf Collett, og årstallene han foreslår er feil.

Skader: Brevet er beskåret i øvre kant, og nedre halvdel av siste blad er klippet bort. Begge deler uten teksttap.

k606. Statsminister Sibbern] Georg Christian Sibbern (1816–1901), diplomat og politiker

k607. Emils] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k608. mine Sønner] Foruten Emil, Robert (1842–1913), Alf (1844–1919) og Oscar (1845–1911)

k609. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er et konsept som strekker seg over tre av fire sider i et dobbeltblad. På den blanke siden begynner brev til Oscar Wergeland [våren 1861].

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «Våren 1861». Dateringen stemmer, se brev til Oscar Wergeland [våren 1861].

k610. Faders] Nicolai Wergeland (1780–1848), prost og forfatter

k611. Eidsvold‹s›galleriet] Eidsvollgalleriet ble stiftet i 17. mai 1849 i den hensikt å få laget et galleri med portretter av Riksforsamlingens medlemmer.

k612. Bergslien] Knud Larsen Bergslien (1827–1908), maler

k613. Colletts] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k614. Kittendorf] Johan Adolph Kittendorff (1820–1902), dansk litograf. Sammen med Isaac Wilhelm Tegner drev han firmaet I.W. Tegner & Kittendorff i København, og de produserte litografier av Peter Jonas Collett etter et maleri av Johan Gørbitz.

k615. Daguerrotyp] Vi kjenner ikke til dette daguerreotypiet.

k616. Harald] Harald Wergeland (1811–93), gårdbruker

k617. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er skrevet på den blanke siden av konsept til brev fra Collett til Paul Hansen Birch [våren 1861], samt på begge sider av en løs lapp.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «Våren 1861». Årstallet bekreftes av omtalen av hennes «sidste Brev og Bog sendt i Januar», dvs. brevet 2. januar 1861, og at Robert og Alf Collett ble studenter i 1861.

k618. General Birch] Paul Hansen Birch (1788–1863), generalmajor og leder av selskapet Eidsvollsgalleriet

k619. Fader] Nicolai Wergeland (1780–1848), prost og forfatter

k620. mit sidste Brev] brevet til Oscar Wergeland 2. januar 1861

k621. Bog] Fortællinger, P.F. Steensballe, Christiania 1861

k622. Looft] Heinrich Arnold Thaulow Looft (1820–66), sekretær, Colletts fetter

k623. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k624. Stensballe] Peter Fredrik Steensballe (1821–95), forlegger, utga Colletts Fortællinger i 1861

k625. Guttene] Robert (1842–1913), Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k626. Mathilde Knudsen] Mathilde Elise Knudsen (1839–1916), ugift

k627. Din unge Kone] Caroline Cecilie Adelaide Wergeland (1841–74), født Hagemann, gift med Oscar Wergeland

k628. Børnene] Alette Wilhelmine (1845–1910), Ragnhild (1847–1922) og Ebba (1852–1907), Oscar Wergelands døtre

k629. Bærenzen] Antakelig Emil Bærentzen (1799–1868), portrettmaler og litograf, stifter av Em. Bærentzen & Co i København

k630. Olsen & Thomsen] Olsen & Thomsens Photographiske Atelier i Christiania. Det ble drevet av Christian Olsen og C.C. Wischmann.

k631. Opplysninger om brevet:

Skrevet på Jarlsberg. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 4, deretter tilsvarende på s. 1.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1861?». Årstallet 1861 bekreftes av brevet 3. juli [1861], se omtalen av kadettballet på Jarlsberg.

k632. Jarlsberg] Jarlsberg hovedgård, hvor Hedevig Wedel Jarlsberg (1819–79) bodde

k633. Bjørn Farmand] Dampskipet D/S Bjørn Farmand av Tønsberg gikk i rute mellom Christiania og Sandefjord i 1861.

k634. Stenstrup] Peter Severin Steenstrup (1807–63), bedriftseier, gift med Peter Jonas Colletts søster, Sophie Augusta

k635. lille Sophie] Sophie Augusta Collett (1850–1938), datter av Sophie Augusta og Peter Severin Steenstrup

k636. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter

k637. Mine stakkels Gutter] Robert (1842–1913), Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k638. Mad. Kaasen] Anne Dorothea Kaasen (1798–1870), født Bay, enke etter Ole Kaasen (1800–51)

k639. Onkel Carl] Carl Emil Collett (1821–98), byråsjef, Peter Jonas Colletts bror

k640. Opplysninger om brevet:

Skrevet på Jarlsberg.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1861». Årstallet bekreftes av brevet 3. juli [1861], se omtalen av kadettballet på Jarlsberg.

k641. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter. Vi kjenner ikke til dette brevet.

k642. Mit lille Brev med Kommissionerne] brevet til Alf Collett 21. juni [1861]

k643. Sophie] Sophie Augusta Collett (1850–1938), datter av Sophie Augusta og Peter Severin Steenstrup

k644. Tante St.] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster

k645. Chr.] dvs. Christiania

k646. Knudsens] Anna Hedvig Wilhelmine (1814–98), født Sissener, og Nils (1808–79) Knudsen, bestyrer av Eidsvold Verk

k647. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k648. Gutterne] Robert (1842–1913), Oscar (1945–1911) og Emil (1848–1904)

k649. alle Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup og deres barn

k650. Opplysninger om brevet:

Første del skrevet på Jarlsberg, andre del i Moss. Før og etter tegningen s. 2 har Collett satt inn kryss for å markere tekstflyt. Brevet danner grunnlaget for «Paa et gammelt Herresæde. Et Minde fra Jarlsberg Sommeren 1861» (SV 3, 532).

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1861», rettet fra «1860?». Årstallet 1861 er riktig fordi sommeren 1861 ble det arrangert et stort kadettball på Jarlsberg hovedgård, som Collett skildrer i brevet (Hopstock 1983, 227–30).

Skader: Brevet er skadet, til dels med større teksttap, som er omtalt i noter på de aktuelle stedene.

k651. Dit Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k652. mit Brev, sendt herfra forrige Tirsdag] dvs. 25. juni, mulig erindringsfeil for torsdag, som var 27. juni, jf. forrige brev

k653. denne Fest] se innledende kommentar til brevet

k654. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k655. det nuværende Grevepar] Hedevig (1819–79), født Anker, og Peder Anker (1809–93) Wedel Jarlsberg

k656. Bestemoderen (ung)] Cathrine Wedel Jarlsberg (1756–1802), født von Storm, ble malt av Johann Tischbein i Napoli på slutten av 1770–tallet.

k657. Gemalen] Frederik Anton II Wedel Jarlsberg (1748–1811)

k658. Børn] Herman (1779–1840), Ferdinand Carl Maria (1781–1857), Wilhelm Frederik (1786–1885) og Christian Fredrik Vilhelm (1788–1854) Wedel Jarlsberg

k659. Betsy] Betzy Wedel Jarlsberg (1843–1935), datter av Hedevig og Peder Anker Wedel Jarlsberg

k660. 2 Frøkener Wollf] Antakelig Charlotte Amalie (1838–1919) og Marie Elisabeth (1839–?) Wolff, døtre av Juliane Louise, født Sneedorf, og Benjamin Wolff

k661. Frøknerne Lasson] Antakelig Emilie Nicoline (1829–1909) og Julie Cathrine Caroline (1842–1921) Lasson, døtre av Ottilia Pauline Christiane og Peder Carl Lasson

k662. Wessel] ikke identifisert

k663. Fanny Løvenskjold] Franciska Siegfriede Sophie Løvenskiold (1842–1924)

k664. Frøk. Valeur] Alvilde Valeur (1841–1927), datter av Alvilde Valeur og Cordt Holtermann

k665. Onkel Carl] Carl Emil Collett (1821–98), byråsjef, Peter Jonas Colletts bror

k666. partie de causerie] fransk: samtale

k667. da jeg sidst var her] I 1834 besøkte Collett med foreldre morens familie Chrystie i Moss.

k668. Far og Mor] Alette Dorothea (1780–1843), født Thaulow, og Nicolai (1780–1848) Wergeland

k669. mine 4 Gutter] Robert (1842–1913), Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k670. Meiers] Johanne Mariane (1814–90), født Rosenberg, og Lorentz (1814–88) Meyer

k671. Tina Boeck] Christina Magdalena Thora Boeck (1830–97), ugift

k672. Halden] Dampskipet Halden gikk i rute mellom Fredrikshald og Christiania.

k673. Sibbern] Georg Christian Sibbern (1816–1901), diplomat og politiker, eide herregården Værner Kloster i Rygge

k674. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er konsept til et åpent brev med oppfordring til «Alle Landets Damer», med notater på baksiden. Vi kjenner ikke til at teksten er trykt noe sted. Collett og en gruppe kvinner tok initiativ til en pengeinnsamling for å gi en gave til Studentersamfundets nye bygning. I dette konseptet handler det om innsamling til to punseboller i sølv, som det ikke ble noe av, men initiativet førte til at det ble laget byster av Henrik Wergeland og Johan Sebatian Welhaven. Se også brev til Oscar Wergeland 13. september 1861 og [1. desember 1861].

Datering: Konseptet er udatert, men det er skrevet før innvielsen av Studentersamfundets bygning, som ble tatt i bruk allerede i oktober 1860, men først innviet under Universitetets 50-årsjubileum september 1861 (Wallem 1916, 453–56). Vi daterer derfor brevet til august 1861.

Skader: Brevet er skadet, til dels med større teksttap, som er omtalt i noter på de aktuelle stedene.

k675. Hr Kammerherre H. Holst] Christian Holst (1809–90), kammerherre og universitetssekretær

k676. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

k677. Universitetets Festdag] Det Kongelige Fredriks Universitet feiret sitt 50-årsjubileum 2. september 1861.

k678. Fader] Nicolai Wergeland (1780–1848), prost og forfatter

k679. indbudne] Den personlige foranledningen for brevet var at Grev Hermann Wedel Jarlsbergs tre sønner var invitert til festen, mens Camilla Collett, Nicolai Wergelands datter, ikke var invitert.

k680. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1861». Årstallet må være riktig siden sønnen Oscars konfirmasjon nevnes, og den var 6. oktober 1861.

k681. Henriks Portrait] Collett fikk i 1861 laget et litografi av Henrik Wergeland hos firmaet I.W. Tegner & Kittendorff i København. Arbeidet med litografiet er nevnt i flere av de foregående brev til Oscar Wergeland: først i brevet 10. juli 1857, det tas opp igjen i brevet 22. juni 1860 og blir deretter nevnt i mange brev til Oscar.

k682. Tegnér] Isaac Wilhelm Tegner (1815–93), dansk litograf

k683. trykte Opfordring] I Morgenbladet 13. september 1861 var det et innstikk hvor Christianias damer oppfordret landets kvinner til å bidra økonomisk til utførelsen av to byster av Henrik Wergeland og Johan Sebastian Welhaven til den nyoppførte Studentenes samfunnsbygning. Vi har ikke funnet et eksemplar av innstikket, men teksten er referert i Aftenposten samme dag.

k684. Morgenbladets Redacteur] Christian Friele (1821–99)

k685. Din Kone] Caroline Cecilie Adelaide Wergeland (1841–74), født Hagemann

k686. Valentine Heyerdahl] Valentine Egida Heyerdahl (1826–96), født Sem, søster av Oscar Wergelands første kone, Søster Truine Catharina Alette Sem (1824–53)

k687. Kasserer Holst] Christian Holst (1809–90), kammerherre og universitetssekretær

k688. Welh-s] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k689. Arnesen] Laura Augusta Arnesen (1822–95), født Wergeland, Colletts kusine og pleiesøster

k690. Harald] Harald Wergeland (1811–93), Colletts bror

k691. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k692. Oscar] Oscar (1845–1911), Colletts sønn. Han ble tatt opp som pleiesønn av Carl Emil Collett i 1855.

k693. de 3] I tillegg til Oscar sønnene Robert (1842–1913) og Alf (1844–1919)

k694. min Julebog] Fortællinger, P.F. Steensballe, Christiania 1861, utkom i desember 1860

k695. Den idylliske Skildring] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k696. 4 Gratier] foruten konen, Caroline Cecilie Adelaide (1841–74), hans tre døtre fra første ekteskap, Alette Wilhelmine (1845–1910), Ragnhild (1847–1922) og Ebba (1852–1907)

k697. Rogstad] Nils Rogstad (1814–80), amtmann i Aust–Agder

k698. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1861». Årstallet må være riktig, for det henger sammen med neste brev (se dette), og 22. september var en søndag i 1861.

k699. Lithographierne] Litografier av Henrik Wergeland som Collett fikk laget i 1861 hos firmaet I.W. Tegner & Kittendorff i København.

k700. Ex eller T‹o›ll] Dampskipet Excellencen Toll gikk i rute mellom Christiania og København.

k701. Damernes Plan] En forening av Christianias damer under ledelse av Collett sto bak en pengeinnsamling for å få laget byster av Henrik Wergeland og Johan Sebastian Welhaven til Studentenes samfunnsbygning.

k702. Middelthun] Julius Middelthun (1820–86) utformet gipsmodellene til bystene, og hugget selv ut bysten av Welhaven, men overlot til Brynjulf Bergslien å hugge ut Wergelandbysten (Gran 1946, 146–49).

k703. Din Kone] Caroline Cecilie Adelaide Wergeland (1841–74), født Hagemann

k704. Alette] Alette Wilhelmine (1845–1910), datter av Oscar Wergeland

k705. Nicolaysen med Kone] Antakelig Clara Julie Charlotte Eleonore (1836–88), født Fougstad, og Niels Aars (1832–96) Nicolaysen

k706. Gjertsen med Kone] Antakelig Augusta (1838–1912), født Egeberg, og Fredrik (1831–1904) Gjertsen

k707. Jerichaus] Elisabeth Jericau–Baumann (1819–83) og Jens Adolph Jericau (1816–83)

k708. mit første Brev] brevet 13. september [1861]

k709. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1861». Årstallet må være riktig siden sønnen Oscars konfirmasjon nevnes, og den var 6. oktober 1861.

k710. det Sidste] brevet til Oscar Wergeland 22. september [1861]

k711. Middelthun] Julius Middelthun (1820–86), billedhugger

k712. paabegyndt Henriks Buste] Julius Middelthun lagde gipsbysten av Henrik Wergeland, men overlot uthuggingen i marmor til Brynjulf Bergslien (Gran 1946, 146–49).

k713. Olsen] Olsen & Thomsens Photographiske Atelier i Christiania

k714. min Oscar] Oscar (1845–1911), Colletts sønn

k715. Onkelen] Carl Emil Collett (1821–98), byråsjef, Peter Jonas Colletts bror. I 1855 tok han Oscar til seg som pleiesønn.

k716. Lithographien] Collett fikk i 1861 laget en litografi av Henrik Wergeland hos firmaet I.W. Tegner & Kittendorff i København.

k717. Tegner] Isaac Wilhelm Tegner (1815–93), dansk litograf

k718. Buste af Welh] Julius Middelthun hadde laget en gipsbyste av Johan Sebastian Welhaven som ble utstilt i Kunstforeningen og senere hugget ut i marmor (Gran 1946, 146–49).

k719. vor Sag med Subscribtionen] En forening av Christianias damer under ledelse av Collett sto bak en pengeinnsamling for å få laget byster av Henrik Wergeland og Johan Sebastian Welhaven til Studentenes samfunnsbygning. Se også brevene [August 1861] og [Desember 1861].

k720. Arnesens] Laura Augusta (1822–95), født Wergeland, og Ole Seppingbøl (1820–64) Arnesen

k721. Præstemødet] skandinavisk prestemøte i Christiania sommeren 1861

k722. Universitetsfesten] Det Kongelige Frederiks Universitet feiret sitt 50–årsjubileum 2. september 1861.

k723. Anregung] tysk: tilskyndelse, stimulans

k724. Jarlsberg] Hedevig Wedel Jarlsberg (1819–79) bodde på Jarlsberg hovedgård.

k725. Skizze] «Paa et gammelt Herresæde», trykt i I de lange Nætter 1863 (SV 3, 532; 2, 5–37)

k726. mine Fortællinger] Fortællinger, P.F. Steensballe, Christiania 1861

k727. Rogstad] Nils Rogstad (1814–80), amtmann i Aust–Agder

k728. Afskedsdigt] I Illustrert Nyhedsblad nr. 39, 29. september 1861, ble Colletts dikt «Et Farvel» trykket anonymt.

k729. Mine Gutter] Robert (1842–1913), Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k730. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er Colletts egen avskrift som er bundet inn sammen med dagboksopptegnelser, brev og brevavskrifter i bindet «Camilla Colletts Dagbøger 1833–36 m.m.» (Ms.8° 272). Brevet er tidligere trykt i Optegnelser fra ungdomsaarene (1926), 316–17.

Skader: Brevets høyre kant, sett fra brevets andre side, er skjult i innbindingen, med tap av bokstaver ved linjeslutt. Bokstaver er supplert med støtte i utgivelsen i Optegnelser fra ungdomsaarene.

k731. Hansteens den Gamles] Christopher Hansteen (1784–1873), professor

k732. Nanna] Nanna Hansteen (1822–1905), ugift

k733. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er konsept til et åpent brev trykt i Illustreret Nyhedsblad, nr. 48, 1. desember 1861. Rettelsene med blyant, som her er opplyst i noter, er tatt tilfølge i den trykte teksten. En tidligere versjon ble trykket som innstikk til Morgenbladet 13. september 1861. Vi har ikke funnet et eksemplar av innstikket, men det er referert til det i Aftenposten samme dag og Collett nevner det i brev til Oscar Wergeland 13. september 1861.

Datering: Konseptet er udatert, men teksten er trykket i Illustreret Nyhedsblad nr. 48, 1. desember 1861.

k734. Wergeland] Henrik Wergeland (1808–45), forfatter og riksarkivar

k735. Welhaven] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k736. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

k737. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge

k738. mine Pengeaffairer, forsaavidt som disse angaae Børnene] Etter Peter Jonas Colletts død i 1851 ble Camilla Collett sittende i uskiftet bo. Robert (1842–1913) og Oscar (1845–1911) ble tatt opp som pleiesønner hos Johan Christian Collett og Carl Emil Collett, mens Alf (1844–1919) og Emil (1848–1904) bodde sammen med henne. I 1862 ga hun Robert og Oscar deres del av arven.

k739. Deres Slægtninge] Johan Christian Colletts søsken var Holger Gustav (1807–70), Sophie Augusta (1811–72), gift Steenstrup, og Carl Emil (1821–98) Collett

k740. den rige Malthe] Johan Ludvig Malthe (1807–96), sakfører og kunstsamler

k741. Moer Hvid] Else Marie Hviid (1784–1862), født Ring, enke etter Rasmus Hviid (1789–1835)

k742. Moer Dybwad] Christiane Dybwad (1795–1885), født Lange, enke etter Jacob Erasmus Dybwad (1792–1854)

k743. Collett] Peter Jonas Collett (1813–51), Colletts ektemann, professor

k744. et Brev af Juni s. A.] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k745. Fader] Nicolai Wergeland (1780–1848), prost og forfatter

k746. sine andre Børn] Henrik (1808–45), Augusta (1810–74), gift Vedøe, Harald (1811–93) og Oscar (1815–95) Wergeland

k747. Faders Breve til C.] Vi kjenner til tre brev fra Nicolai Wergeland til Peter Jonas Collett, men gjenfinner ikke disse formuleringene (Brevs. 3).

k748. Børneflok] Robert (1842–1913), Alf (1844–1919), Oscar (1845–1911) og Emil (1848–1904)

k749. vort lille Huses] Fra vinteren 1849 hadde Collett og familien bodd i en egen murvilla i Uranienborgveien bak slottet.

k750. Moder] Alette Dorothea Wergeland (1780–1843), født Thaulow

k751. Carl] Carl Emil Collett (1821–98), byråsjef, Peter Jonas Colletts bror

k752. Sophie] dvs. Sophie Augusta Steenstrup

k753. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av dato. Datoen er satt til 19. april fordi påskeaften i 1862 falt på denne dagen.

k754. mit Brev til Dem] trolig brevet til Johan Christian Collett 15. mars 1862

k755. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Datering: Brevet er datert uten dato og med utydelig skrevet årstall. Året må være 1862, for begivenheter fra 1861 nevnes: Oscars konfirmasjon høsten 1861, saken om innsamling av penger til byster som startet 1861 og Alf som ble student i 1861. Dessuten omtales reiseplaner som også nevnes i brev til Johan Christian Collett 25. mars 1862, samt Vedøes avgang som prest. Datoen er satt til 19. april, fordi påskeaften i 1862 falt på denne dagen. Brevet er svar på brev fra Amalie Sophie Biørn 4. juni 1861 (Brevs. 3:191).

k756. Dit venlige, kjerkomne Brev] antakelig brevet fra Amalie Sophie Biørn 4. juni 1861 (Brevs. 3:191)

k757. Henriks] Henrik Wergeland (1808–45), forfatter og riksarkivar

k758. min sidste Bog] Fortællinger, P.F. Steensballe, Christiania 1861.

k759. en lille Bog] I de lange Nætter utkom i desember 1862 hos Cappelen

k760. Fader og Moder] Alette Dorothea (1780–1843), født Thaulow, og Nicolai (1780–1848) Wergeland

k761. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k762. andenExamen] Opptakseksamen for studier ved universitetet

k763. Robert] Robert (1842–1913), student, Colletts sønn

k764. Oscar] Oscar (1845–1911), Colletts sønn

k765. Harald] Harald Wergeland (1811–93), Colletts bror

k766. Vedøe] Edvard Wilhelm Vedøe (1805–95), prest, gift med Colletts søster Augusta

k767. Nicolai] Nicolai Storm Wergeland (1814–93), offiser, Colletts fetter og pleiebror

k768. Kone] Anne Sophie Wergeland (1816–72), født Schøyen, gift med Nicolai Storm Wergeland

k769. Indbydelse til alle Landets Damer] I 1861 tok en forening av Christianias damer under ledelse av Collett initiativ til en pengeinnsamling for å få laget byster av Henrik Wergeland og Johan Sebastian Welhaven til Studentenes samfunnsbygning.

k770. Welhaven] Johan Sebastian Welhaven (1807–73), forfatter og professor

k771. Middelthun] Julius Middelthun (1820–86), billedhugger

k772. Daguerrotyportrait af H:] Daguerreotypiet ble laget av O. F. Knudsen ca. 1840/41, men regnes nå som tapt (Kollhøj 2014, 179).

k773. Dine Sødskende] Amalie Sophie Biørn hadde åtte søsken.

k774. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Adressetekst står både på baksiden av brevpapiret og nederst på brevet. Vi gjengir bare adresseteksten som er skrevet på baksiden.

Datering: Brevet er udatert. Brevet må være skrevet under arbeidet med I de lange Nætter, som utkom ved juletider 1862, og som Collett også omtaler i brevet til Amalie Sophie Biørn 19. april 1862. Forespørselen kan minne om den type oppgaver Collett ga Dunker under arbeidet som forlegger for Amtmandens Døttre høsten 1854.

k775. Daae] Ludvig Kristensen Daae (1809–77), historiker og politiker. Han refererermye til Robert Gordon Latham i sin bok Udsigt over Ethnologien (1855).

k776. Latham] Robert Gordon Latham (1812–88), engelsk etnolog og filolog. Besøkte Norge på 1830–tallet og ble kjent med Ludvig Kr. Daa og Henrik Wergeland, utga i 1840 boken Norway and the Norwegians.

k777. Crowe] John Rice Crowe (fødeår ukjent, men antakelig 1795–1877), britisk forretningsmann og konsul

k778. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

Brevmottaker: Brevet er stilet til 'Caroline', men er ellers uten mottakernavn. Det er senere påført med blyant: «[Til Caroline Wergeland]», men det er feil. Brevet er derimot skrevet til Caroline Sødring, som Collett bodde hos da hun besøkte København sommeren 1862 (Collett 2017). Det finnes dessuten et brev til Caroline Sødring i Det kongelige bibliotek i København som også handler om planene for besøket (Det kongelige bibliotek i København, NKS 2713, 2°). Det er datert 2. juni uten årsangivelse.

k779. Deres Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k780. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn. Han skulle etter planen reise til København.

k781. Tvende Frøkener (Sørensen Borchsenius)] ikke identifisert

k782. mit Logi] Collett leide et losji i Fayes gård i Karl Johans gate.

k783. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er udatert, men har senere blyantpåskrift: «Sommeren 1862». Dateringen er riktig, for det nevnes i brevet at Emil snart fyller 14 år og det gjorde han 30. august 1862.

Skader: Brevets siste blad er skadet, med tap av bokstaver i adresseteksten.

k784. Robert] Robert (1842–1913), student, Colletts sønn

k785. som] er her brukt i betydingen 'samt'. Betydningen er ikke belagt i ODS eller NAOB.

k786. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k787. Sivers] Emil flyttet til Jakobine Kristiane (1826–?), født Breda, og Hans Siewers (1821–?), lærer ved Nissens Latin- og realskole

k788. Fripladsen] Friplass ved Nissens Latin- og realskole

k789. Dine Brødre] Robert, Alf og Oscar (1845–1911)

k790. Stenstrups] Sophie Augusta (1811–72), Peter Jonas Colletts søster, og Peter Severin (1807–63) Steenstrup

k791. Edgars] Edgar Alexander Sødring (1850–?), sønn av Vilhelmine Jospeha Caroline Augusta (1811–69), født Gierlew, og Hans Thomas (1810–74) Sødring

k792. vendt op og ned paa Arket] Brevet består av et dobbeltblad med monogram i blindtrykk øverst til venstre på den siden som er brukt til adressetekst.

k793. Knudsens] Anna Hedvig Wilhelmine (1814–98), født Sissener, og Nils (1808–79) Knudsen, bestyrer av Eidsvold Verk

k794. E.] dvs. Eidsvold

k795. Opplysninger om brevet:

Skrevet i København.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1862». Årstallet bekreftes av det omtalte bryllupet.

k796. Jane] Johanne Christiane Steenstrup (1838–1926), gift 29. august 1862 med Johannes Henrik Aas Horn (1831–83)

k797. Brynie] Ole Andreas Brynie (1804–82), byråsjef og Colletts verge

k798. Maanedsdag] her: første dag i måneden

k799. B.g.n] dvs. Brudgommen

k800. Emil] Emil (1848–1904), Colletts sønn

k801. Fru Colban] Adolphine Marie Colban (1814–84), født Schmidt, enke etter Nathanael Colban (1793–1850) og oversetter. Hun bodde i Paris.

k802. finede] pyntede

k803. Eids.] dvs. Eidsvoll

k804. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania.

k805. Deres sidste Søndagsblad vakte Insinuationer] Anmeldelse av I de lange Nætter i Illustreret Nyhedsblad nr. 52, 28. desember 1862

k806. min Fader Provst Wergeland] Nicolai Wergeland (1780–1848), prost og forfatter

k807. Opplysninger om brevet:

Skrevet i Christiania. Brevet er avsluttet på langs i margen på s. 4.

Datering: Brevet er datert uten angivelse av år, men har senere blyantpåskrift: «1863». Årstallet bekreftes av referansen til brevet 2. januar 1863, og av Peter Severin Steenstrups død 17. februar 1863.

k808. Haralds] Harald Wergeland (1811–93), Colletts bror

k809. Bogen] I de lange Nætter, Cappelen, Christiania 1863

k810. Brev] Vi kjenner ikke til dette brevet.

k811. illustreret Nyhedsblad] Anmeldelse av I de lange Nætter i Illustreret Nyhedsblad nr. 52. 28. desember 1862

k812. Hr Botten Hansen] Paul Botten-Hansen (1824–69), kritiker og redaktør av Illustreret Nyhedsblad

k813. Karl Johan] Karl III Johan (1763–1844), svensk–norsk konge 1818–44

k814. næste Blad] Illustreret Nyhedsblad, nr. 1, 4. januar 1863 under overskriften «Norge»

k815. Kammerherre Weidemand] Konrad Ferdinand Weidemann (1795–1865)

k816. Arnesens] Laura Augusta (1822–95), født Wergeland, og Ole Seppingbøl (1820–64) Arnesen

k817. Robert] Robert (1842–1913), student, Colletts sønn

k818. Alf] Alf (1844–1919), Colletts sønn

k819. Ragnhild] Ragnhild (1847–1922), datter av Oscar Wergeland

k820. Ebba] Ebba (1852–1907), datter av Oscar Wergeland

k821. solliciteret] ved personlig besøk hos avgjørende myndighet forsøkt å oppnå noe; anmodet

k822. Stenstrup] Peter Severin Steenstrup (1807–63), bedriftseier, gift med Peter Jonas Colletts søster, Sophie Augusta

k823. hun] Sophie Augusta Steenstrup (1811–72), Peter Jonas Colletts søster

k824. Værket] dvs. Akers mekaniske Verksted

k825. en Recension] «Litteratur og litterære Tilstande», Aftenbladet nr. 3720, 14. februar 1863

k826. i Anledning Fortællinger] Fortællinger, P.F. Steensballe, Christiania 1861; anmeldelsen ble trykt i Aftenbladet, nr. 3089, 15. januar 1861

k827. bekritle] tale nedsettende om, kritisere

k828. Tante] Caroline Cecilie Adelaide Wergeland (1841–74), født Hagemann, gift med Oscar Wergeland

k829. Sangerfesten] Sangerfesten ble avholdt i Bergen 15.–18. juni 1863. Robert Collett er ikke oppført blant deltakerne i Beretning om den femte store Sangerfest afholdt i Bergen 14–18 juni 1863 (Kristiania 1863).

k830. Rogstad] Nils Rogstad (1814–80), amtmann i Aust–Agder

Camilla Colletts Brev 1852–63 er lastet ned gratis fra bokselskap.no

Table of Contents

Innledning: Om to motiver i Camilla Colletts brev 1852–63

Gangen i korrespondansen

Enke

Mor

Kilde og tekst

Tekstredegjørelse

Utvalg

Materialet

Brevenes tilstand

Senere påskrifter og rettelser

Rekkefølge / dateringer

Kommentarer

Medarbeidere / takk

Retningslinjer

Brevmottakere 1852–63

[Januar 1852]. Brev til Johan Christian Collett

6. januar 1852. Brev til Jens Zetlitz Magnus

8. januar 1852. Brev til Johan Christian Collett

[Oktober–desember 1852]. Brev til Josephine Welhaven

20. desember [1852]. Brev til Robert Collett

3. januar [1853]. Brev til Johan Christian Collett

23. januar [1853]. Brev til Johan Christian Collett

23. januar [1853]. Brev til Oscar Wergeland

3. april [1853]. Brev til Johan Christian Collett

20. mai 1853. Brev til Johan Christian Collett

24. mai [1853]. Brev til Carl Emil Collett

28. juni [1853]. Brev til Robert Collett

7. august 1853. Brev til Sophie Steenstrup

12. august [1853]. Brev til Oscar Wergeland

8. november [1853]. Brev til Oscar Wergeland

[Høsten 1854]. Brev til Johan Christian Collett

[November 1854]. Brev til Betzy Kjerulf

[7. januar 1855]. Brev til Robert Collett

6. mai [1855]. Brev til Bernhard Dunker

18. november [1855]. Brev til Bernhard Dunker

30. november [1855]. Brev til Robert Collett

10. desember 1855. Brev til Bernhard Dunker

2. februar 1856. Brev til Josephine Welhaven

27. juni 1856. Brev til Christopher Hansteen

[November 1856]. Brev til Robert Collett

2. desember [1856]. Brev til Oscar Collett

15. april [1857]. Brev til Robert Collett

10. juli 1857. Brev til Oscar Wergeland

25. juli [1857]. Brev til Carl Emil Collett

21. januar 1858. Brev til Robert Collett

26. mars [1858]. Brev til Fredrik Peter Brandt

[Juni–juli 1858]. Brev til Robert Collett

[August 1858]. Brev til Bernhard Dunker

1. oktober 1858. Brev til Robert Collett

26. oktober 1858. Brev til Robert Collett

[22. desember 1858]. Brev til Robert Collett

[23. mars 1859]. Brev til Robert Collett

[April] 1859. Brev til Josephine Welhaven

20. juni 1859. Brev til Christian Tønsberg

14. september 1859. Brev til Georg Christian Sibbern

15. september 1859. Brev til Johan Sebastian Welhaven

[6. november 1859]. Brev til Josephine Welhaven

[Våren 1860]. Brev til Johan Sebastian Welhaven

22. juni [1860]. Brev til Oscar Wergeland

[Høsten 1860]. Brev til Josephine Welhaven

[November–desember 1860]. Brev til Bernhard Dunker

[Desember 1860]. Brev til kong Karl IV

2. januar 1861. Brev til Oscar Wergeland

[Januar–mars 1861] Brev til kong Karl IV

[Våren 1861]. Brev til Paul Hansen Birch

[Våren 1861]. Brev til Oscar Wergeland

21. juni [1861]. Brev til Alf Collett

27. juni [1861]. Brev til Alf Collett

3. juli [1861]. Brev til Alf Collett

[August 1861]. Brev til NN

2. september 1861. Brev til Christian Holst

13. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

22. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

26. september [1861]. Brev til Oscar Wergeland

14. november 1861. Brev til Josephine Welhaven

[1. desember 1861]. Brev til NN

25. mars 1862. Brev til Johan Christian Collett

[19. april 1862]. Brev til Johan Christian Collett

[19. april] 1862. Brev til Amalie Sophie Biørn

[April 1862]. Brev til Bernhard Dunker

19. mai 1862. Brev til Caroline Augusta Sødring

[Sommeren 1862]. Brev til Emil Collett

6. august [1862]. Brev til Alf Collett

2. januar 1863. Brev til Paul Botten-Hansen

19. februar [1863]. Brev til Oscar Wergeland

Faksimiler

Litteratur

Noter