Det norske språk- og litteraturselskap 1958/2010.

Anonym: Mesteren fra Møre.

Utgave ved Kristen Valkner.

ISBN: 978-82-93134-94-7 (digital, bokselskap.no), 978-82-93134-95-4 (epub), 978-82-93134-96-1 (mobi)

Teksten er lastet ned fra bokselskap.no

Den 1 Psalme:

Om Guds Godhed og Barmhiertighed.

Effter melodie:

Som hiorten med tørst befang.

1.

Efftersom min synd mig skiller

med min bøn og sang for Gud

derfor ieg mig for ham stiller

gaaende fra Babel ud

med et høyt bedrøfved mod

suchende af hierte-rod

at min Gud for sit nafvns ære

vil mig synder naadig være.

2.

I det haab vil ieg fremtræde

nu paa denne salig dag

for min Gud med største glæde

hvor til ieg har god aarsag

med min suck og læbers sang

o at den maa gifve klang

til behag i Herrens øre

at hand den vil gierne høre.

3.

Nu her frem min siæl og lemmer

kommer for Guds hellighed,

med hver andre smugt istemmer

tacker Gud med fyrighed,

som af idel kierlighed

har os sendt sin søn her ned

at hand mennisk skulle blifve

der ved os i sig indlifve.

4.

Herre Jesu ieg dig priser

med min mund af hiertens grund

for alt got du mig beviser

naadelig saa mange lund

for din reen undfangelse

for din hellig fødelse

for du vilt min broder blifve

og mig Himmerige gifve.

5.

Min natur var slet forlaared

ved det syndig Adams fald

men du har mig nu udkaared

og til himmelen udvald,

salighed du skiencher mig

med din fødsel naadelig

der med stilled er Guds vrede

til min siælis roe og glæde.

6.

Ringe maa mit vilkaar være

jeg er arm og skrøbelig

mig er dog beteed den ære

Jesus har trolofved sig

min elendige natur

frem for alle creatur

derfor maa ieg med min tunge

prisen din, o Jesu siunge.

7.

Jeg for synden vaar forbandet

skulde være Satans træl,

men det Jesus har udstandet

og forløst mit lif og siæl

saa ieg maa vel derfor glad

prise Gud i allen stad

tj for døden er mig lifved

ud af naade skienct og gifved.

8.

Naar ieg reddis for Guds vrede

for jeg synder idelig

strax ieg finder trøst tilreede

i min Jesu glæde-riig

hand mit kiød og blod paa sig

hafver taged sandelig

der for er det mig til bade,

Gud sit kiød skal iche hade.

9.

Som det baand Gud hafver bundet

mellem sin og min natur

ingen løse hafve kundet

iblant alle creatur

saa kand ingen vor forbund

nu opløse nogenlund

ævigt venskab skal der være

hvorfor Gud skie lof og ære.

10.

Dersom ieg i synden falder

og forgriber mig mod Gud

mig hand strax til doms ej kalder

skyder mig ej fra sig ud,

Jesus er min talsmand god

som for mig udgaf sit blod

der med synden at forsone,

at Gud vilde mig forskone.

11.

Lifved vilde Jesus blifve

og et lius for verden klart

at han mig vild’ lifvet gifve

og af mørkhed redde snart,

at ieg saa mod ald min brøst

kunde øse krafftig trøst

udaf lifsens reene kilde

som ald sorrig kand formilde.

12.

Salighed lad her af rinde

ned udj mit hiertis kar

at mit lif og siæl kand finde

salighed blant engle klar

o min Herre Jesu Christ

der om mig forsickre vist

o min brudgom mig undfafvne

mig din fødsel ævig gafne.

Den 2 Psalme:

Jesu Navn.

Siungis som: Christus ned af Himmerig.

1.

O stor glæde for en hver

Jesus kier

er nu kommen til os nær

i elende, at om vende

vor armod, such og bod

til en god ende.

2.

Uden Jesus kommen var

aabenbar

og fra straf os giorde klar

vj vist miste ia forliste

salighed, hærlighed,

oppaa det siste.

3.

Men at hver sig trøste kand

qvind’ og mand

her i denne syndig stand,

da ret glæde har til reede

Jesu nafvn dem til gafvn

som det tilbede.

4.

Jesu nafn till ald behag

i vor sag

er os som en honning-smag,

det kand spise krafft bevise

hungrig siæl meget vel

til roe og lise.

5.

Jesus er vort paradis

siællens lijß.

naar vj følger korsens riis

naar Gud tugter, da bær frugter

vj for ham uden bram

som hærlig lugter.

6.

Jesus er vor fryd og fred

salighed

trøst

mod ald urolighed

hand kand læge vederqvege

os i nød, og anstød,

og Satan speege.

7.

Jesus er vort lys og liv

du og blif

voris fred mod verdens kiv

hand beskemmer Satans

lemmer som ved sig flittelig

hans rige fremmer.

8.

Jesus er en tilflugt god

raad og bod

for et høyt bedrøfved mod

de forlatte kand det fatte

til sin trøst, siælens løst

og bedre skatte.

9.

Jesus er den rette brynd

av stor fynd

som kand rense os fra synd,

at vj hvide af hans side

skue kand saa forßand

hans ansigt blide.

10.

Jesus synden sletter ud

som en Gud

drefven mod hans hellig bud

vill ej trette gaa i rette

med en hver som nu her

vil angre dette.

11.

Jesus er vor faste skiold

mod ald vold,

hielper sine mange fold

og vil styrche dem ham dyrcke

med stor flid allen tid

i dødsens mørcke.

12.

Jesus self velsigner hver

som begier

hos ham stedse være nær

som sig trøsker og forlyster

udj Gud, og hans bud,

hand dem berøster.

13.

Jesus er vor haab og liid

forsvar blid

nu i denne onde tid,

naar vj trengis her og strengis

blotte staar, som Guds faar

til ham vj lengis.

14.

Jesus hafuer meget trygt

mod ald frygt,

Satanam af sædet rygt

vj maa qvæde med stor glæde

om det slag nederlag

for os det skiede.

15.

Jesus der for kronen bær

der skiøn er

vil og krone der med hver

som vil stride, paa ham lide,

mandelig, stadelig,

til sidste tide.

16.

Jesus vær vor sterche troe

siælens roe

hielp at vj maa hos dig boe

til den hvile, naar døds pijle

rammer hart, vj da snart

til dig maa jile.

17.

Hielp o Jesu naadelig

at vj dig

lof maa sige hiertelig,

for det gode, du betrode

os det aar, som bortgaar,

og hos os boede.

18.

Gif os Gud i dette aar,

som vj faar,

fryd og fred som ej forgaar,

Jesu røre os at høre

huad vor Gud i sit bud

vil vj skal giøre.

19.

At vj maa saa jdelig

Christe-Riig

lofve Gud behagelig,

vj maa vige og tillige,

her fra ud til vor Gud

i himmerige.

20.

Wejen os til himmerig

visßelig

lærer Jesus dagelig

hand til reede vil os leede

til den sted, hvor bereed

er altid glæde.

Den 3 Psalme:

Jule Sang.

Sjungis som:

Jnderlig Hier[te]lig.

1.

Himmerig jorderig stemmer nu sammen

jnderlig hiertelig siunger med gammen

ald ære dig være himmelens konge

i skyer og byer at det mon ronge.

2.

Dig ære Gud være englene siunger

alle mand i vort land med deris tunger

nu priser beviser tj os fra vaade

hand frelste, som elskte os af sin naade.

3.

Gud sin søn uden bøn hafver os skiencket

himmelen mennisken sammen er lencket

udj fred kierlighed, at vj

tillige det skulde tilfulde Herren lov sige.

4.

Jammerlig klagelig skulde vj bære

timelig æviglig spot og vanære

Gud ære bør være, hvilchen os arme

vilde sig naadelig ofver forbarme.

5.

O vilde Gud milde Sønnen os gifve,

meglere frelsere at skulde blifve

som vor synd idel dynd skulde udslette

og vor sag, such og klag, bringe til rette.

6.

I vor sted strax bereed Jesus vild’ gange

lade sig ynchelig tage til fange

paa det vj frisk og frj kunde

befinde hans godhed udj fred altid besinde.

7.

Guds vrede all-reede Jesus har stillet

Satans flid ondskab jid hafver forspildet

paa det hver fier og nær skulde vist blifve

deelactig varactig j ævig lifve.

8.

Jngen nød ingen død kand os om bringe

listelig træskelig Satan ej tvinge

tj vor borg mod ald sorg Jesus er ene

villigen friligen bør vj ham tiene.

9.

Lystelig lydelig skal vj berømme

Guds godhed trofasthed som os mon sømme

ja vj skal til gefall legge paa hierte

og lette, forgiette, dermed ald smerte.

10.

Wenliger kierliger end som en moder

er du vist Jesu Christ kieriste broder

forløster og trøster os i elende

yndelig, fyndelig, uden all ende.

11.

Midlere hielpere Jesu vor brudgom,

kierlighed herlighed eniste rigdom

gif nu at denne schat altid os

gafner til vj dig frydelig selfver omfafner.

12.

Lad o Gud os din brud hos dig flux blifve

gladelig stadelig dit nafn at gifve

lof og tach uden lach uden all

tide ej grue men skue dit ansigt blide.

Den 4 Psalme:

Guds Velgierningers Erindring med tachnemmelighed.

Siungis som:

Daphnis gich for nogle dage.

1.

Naar ieg med mig self begrunder

huad Gud hafuer giort mod mig

baade nu og alle stunde[r]

af sin godhed mildelig

burde ieg mig billig skamme,

om ieg der i ville stamme

og ej nu bekiende Gud

for ald verden frilig ud.

2.

Seer ieg til din store naade,

mig det gamle aar beteed,

prise maa ieg ofvermaade,

Herre, din barmhiertighed,

som du mig lod stedse finde

gif Gud ieg det kand besinde

og nu derfor tache dig,

som ieg bør tacknemmelig.

3.

Fant ieg saar i siæl og ßinde

af den gamle slanges bid,

lægdom god fich ieg strax inde,

mod den gifft af Jesu blid,

siælens tørst hand lædske vilde

udaf salighedsens kilde,

som udgich af Herrens huus,

og vaar hendis klare lius.

4.

Gud som haanden sin oplader,

mætter alt paa jorderig,

hafver som min kiære Fader,

sørget for mig rundelig,

englene mig at bevare,

paa min vej ifra ald fare

Gud har skiched pregtelig,

mig beskiermed megtelig.

5.

Landet hafver Gud og kronet

med sin naade visßelig

hafver ogsaa det forskonet

for detz uven merchelig,

jorden med sin dybe dale

see vj ogsaa hærlig prale

hafved med sin vande riig

fische gaf mangfoldelig.

6.

Før blir tungen træt at prise

alle Guds velgierninger,

end Gud dennem at bevise

os elendig mennisker,

O! Gud gifve: vj da kunde

tache hannem med vor munde

for det som annammed er

at vj kand erlange meer.

7.

Nyt aar som vj nu mon fange

ofver alt saa glædelig

gifve Gud at maa indgange

effter ønsche fredelig

vj maa hafve dig i hierte

trøstens aand mod ald vor smerte

fred i siælen jnderlig

rolig her og timelig.

8.

Undt os Fader af din naade

at vj endnu nyde maa

Dit ord til vor siælis baade

sacramenter lige saa

uforfalsched til vor ende

at vj der af maa bekiende

din velgierning priselig

og dig tache hiertelig.

9.

Under dine vingers skygge

lad o Gud vor konge boe

lad med ham og landet bygge

o du vilt i fred og roe

kongens raad din aand raadføre

viseligen at maa giøre

ære bære til dit nafn

og tilføye landet gafn.

10.

Lad o Gud din aand regiere

ald vor tanche, hue og sind

at vj dine maatte være,

fædre, børn og huusgesind

lad os nyt aar saa fremdrage

at vj dig maa vel behage

her i dette jorderig

siden og i himmerig.

Den 5 Psalme:

Pænitentzis Gode.

Siungis med nest forregaaende melodie.

1.

O barmhiertige kiere Fader,

og min frelser Jesu Christ,

jeg mig nu for dig oplader

saasom den, der har forlijst

meget got du mig har gifved,

til med synd og ondskab drefved,

mod dit bud fortrædelig,

o du synd begrædelig.

2.

O Gud ieg mig skyldig kiender

til din doms retfærdighed,

mine synder og bortvender

fra mig din barmhiertighed

om du ellers vilde trætte,

og med mig nu gaa i rette

handle med mig strengelig

gick det mig elendelig.

3.

Som mit hierte her af bange

finder stor uroelighed

vil ieg til min Gud hengange,

udj min fortroelighed

at hand mig ej skal forskiude

men sin naade end tilbiude

thi hand er den Herre sød

som ej lyster nogens død.

4.

Jeg med hiertens such vil komme

udj største ydmyghed

til min Gud og Fader fromme

bede om barmhiertighed

vendt ej bort dit ansigt blide

fra mig udj naadsens tide

see ej an min synder slem

men lad mildhed skinne frem.

5.

Kierlighed dig har beveget

at du skalt forbarme dig

ofver dem som mod dig meget

har forgrebet skammelig,

at du sønnen maatte gifve

og for mig lost ham aflifve

at ieg skulde naade faa,

og for Jesu død bestaa.

6.

Ald min synd som ieg disverre,

drefvet har motvillelig,

udaf naade udslet Herre,

med dit blod fuldkommelig

som min Jesus flux udøste

der med mig saa vel forløste

fra Guds vrede synd og død

fra helfvedis piin og glød.

7.

Skiul mig med din vingers skygge

ansee Jesu lydighed

lad mig finde bolig trygge

udj hans saars hellighed

Jesu blod mit hjerte rense

at mit maal og lifvis grense

kunde for mig stillis saa

at ieg Gud behage maa.

8.

Lad for mig betalning være

Jesu blod og hellig død

lad min synd ej regnis meere

og mig komme til et stød

naar ey Jesu værdskyld glemmes

om af banghed hiertet klemmes

naar mig alting gaar imod

vær du mig o Jesu god.

9.

Hjelp mig Herre at afføre

kiødelig begieringer,

din aand lær mig ret at giøre

troens gode gierninger,

at ieg saa maa dig bekiende

til mit lifvis sidste ende

da ieg schal af verden gaa

og for lammens throne staa.

Den 6 Psalme:

Bod og Bedring.

Siungis som:

Ah: Amaryllis etc.

1.

Jeg syndere indstille mig

for dig o hellig Herre

bekiendendis ydmygelig

den aller størst at være

som idelig

har errit dig

med mine synder mange

huor for ieg nu er bange.

2.

Din vrede er u-lidelig

huor med du dennem truer

som synden giør fortrædelig

og som den iche gruer

men hvo der sig

betimelig

vil rettelig besinde

Guds naade kand hand finde.

3.

Tj tusind pund ieg skyldig er

og kand dem ej betale

hos mig er ichun synd disver

af dyd kand ieg ej prale

Gud naade mig

ævindelig

skal Gud, som skylt er, lønne

helfvede maa ieg rønne.

4.

Men som nu Gud tilbiuder sig

til naade at antage

som synden angrer hiertelig

og monne den mishage

saa vil ieg nu

af ydmyg hue

nedfalde for min Herre

og naade om begiere.

5.

Forbarme dig o Jesu Christ

ofver mig arme synder

en naadig Gud du er forvist

dit ord mig det forkynder

ansee din død

dit blod saa rød

min synd forlad af naade

og frels min siæl af vaade.

6.

Jeg gierne synden vil afstaa,

og gudelig mig stille

men kand ej af mig self formaa

at giøre min Guds ville,

mig til bistand

forleen din aand

o hiertens kiere Fader

der til ieg mig forlader.

7.

Hør denne sang o Fader kiær

for Jesu hellig pine

min krafft og styrche Jesu vær

for død og vunder dine

rech mig din haand

o hellig aand

lær mig Gud at bekiende

jndtil min sidste ende.

Den 7 Psalme:

Pænitentzes tancke.

Siungis som:

Gud Fader udj himmerig sin villie.

1.

O Fader aller kieriste,

som alting seer og skuer,

jeg er for dig den slemmiste,

for vreden din ieg gruer.

2.

Af himmelen du skuer ned

til dennem som giør jlde

og vil i din retfærdighed

deris forsett forspilde.

3.

Men om de sig vil vende om

og poenitentze giøre

og kiende dig vor Fader from

da vilt du dem bønhøre.

4.

Du aldrig vil forskiude dem

som synden for dig klager

men tage ham til naade frem

naar hand sig self mishager.

5.

J saadan troe ieg ogsaa mig

for dig o Jesu lille

med bod og bøn ydmygelig

betimelig vil stille.

6.

Min arme siæl slet syndig er

min krop og alle lemmer

til synden staar ald min begier,

mit hierte banghed klemmer.

7.

O at mit hofvid gifve kand

nu taarer som vands-kilde,

da vilde ieg dem strax paa stand

dig offre Jesu milde.

8.

Min synd af hiertet hadelig

jeg vilde ret begræde

J troen der hos stadelig

om naade dig tilbede.

9.

O Jesu du som kiender best

huordan mit hierte trengis

lad mig det fange allermest

huor effter ieg mon lengis.

10.

Som hiorten higer hen til strand

sin tørst at vederqveege

saa og min siæl til lifsens vand

til den min siæl kand leege.

11.

O lad min such i himlen op

for dig o Jesu komme

og læg min siæl fra taa til top

o Jesu frelser fromme.

12.

J synden jeg undfangen er

og mod Gud daglig synder

men Jesu du min Jesu vær

at Gud min bod velynder.

1.

For synden ieg bedrøfved gaar,

og finder væ i hierte,

o Jesu, ieg nu for dig staar,

tag fra mig denne smerte.

14.

O Jesu ieg tilbeder dig

for dit blod, død og pine,

forbarm dig nu ofver mig

toe mig af synder mine.

15.

Gif mig i hierted stadelig,

i troen dig allene,

j ald min lifs tid gladelig

o Jesu Christ at tiene.

16.

At naar ieg her fra vandre skal

og verden god nat sige,

ieg da blandt de udvaldis tall

kand findis i Guds rige.

17.

Og saa for Gud og lammed staa

med palmer udj hænde

og hvide kleder hafve paa

Gud prise uden ende.

Den 8 Psalme:

En Synderis Bodfærdighed.

Siungis som:

O Jesu for din pine.

1.

O milde Gud og fader,

allmegtig skabermand

min mund ieg nu oplader

gif mig den hellig aand.

2.

Mit hierte sucker saare,

min siæl bedrøfved er,

min øyen fælder taare

for min syndig begier.

3.

Mit hierte fuld af ondskab

og tancher været har

huorfor ieg hafver daarskab,

beganget som en nar.

4.

Jeg vandret har utrolig

mod dine ord og bud

hvorfor min siæl uroelig

hart reddis for dig Gud.

5.

Min glæde har snart ende,

min siæl er sorrig-fuld,

o Jesu til mig vende,

dit ansigt naade-huld.

6.

Jeg synder arm og usel,

maa nu vel skamme mig

for ieg foruden blusel,

har saa fortørned dig.

7.

O siælens store hyrde,

Jesu min salighed,

tag bort min synders byrde

rens min samvittighed.

8.

Jeg vil for dig nedfalde,

ieg vil ydmyge mig

og hiertelig paakalde:

ansee mig naadelig.

9.

Min synd forlad af naade,

o Gud ieg beder dig

udræd min siæl af vaade,

frels mig fra Satans svig.

10.

Dig aldrig har behaget,

en fattig synders død,

men den til naade taget,

som søgte dig i nød.

11.

Jeg derfor vill frem komme,

og slaar min lid der til,

at du o Jesu fromme

min synd forlade vill.

12.

For din elendig pine

for din uskyldighed

og blodig vunder dine

før mig til salighed.

Den 9 Psalme:

En synders tillid og trøst.

Siungis som:

Jnderlig Hiertelig:

1.

Hellige hærlige alle tings skaber,

mildeste kieriste Herre Gud Fader

skammelig jammerlig hafver ieg lefved,

og for dig idelig synden bedrefvet.

2.

Dette mig sandelig saare fortryder,

klagelig dagelig ieg mig forlyder,

jeg sucher oplucker munden og hierte

beder dig naadelig, see til min smerte.

3.

Tag i fafn, mig til gafn venniste fader,

synden du ene nu tryggist forlader,

styrche mig megtelig Gud med din naade

frelse mig merchelig og fra ald vaade.

4.

Jesu dig inderlig vil ieg anraabe,

stadelig, dagelig dette forhaabe,

at dit blod mig til god’ vist du udøste,

fra min synd ondskabs dynd der med forløste.

5.

Udj mig krafftelig lad det nedflyde

til min trøst mod ald brøst lad mig det nyde

lad det mig fyndelig trøste og glæde,

naar som mig skrechelig truer Guds vrede.

6.

Min tillid, allen tid Jesu o kiere,

visßelig sicherlig skal til dig være,

jngen nød ingen død schal mig nu drage

bort fra dig svigelig alle min dage.

7.

Dette mig naadelig undt du o Herre,

dig min Gud, og din’ bud at ieg maa ære,

din godhed trofasthed frilig bekiende,

til mit lif fra all kiv faa en god ende.

Den 10 Psalme:

Syndsens straf.

Siungis som:

Beholdt os Herre ved dit ord:

1.

O Herre Gud i himlen boer,

retfærdig og af naade stoer

din naade er usigelig,

og vreden din u-lidelig.

2.

Det ene angist mig paa før

det andet dog frimodig giør

ti naar Guds vrede skiencher mig

Guds naade trøster merchelig.

3.

Naar ieg anseer min syndig jid,

ieg lefved jlde har min tid,

i synd det noch fremdraged er,

ieg flux fortørner Gud disver.

4.

Guds villie ieg vel offte veed,

men ieg er dog saa ubereed,

at giøre som Gud biuder mig,

og lefve for ham gudelig.

5.

Det onde Gud betaled har,

med got som viises aabenbar,

men ieg aflegger ondt for got

og for hans fromhed idel spott.

6.

Gud seer der til taalmodelig,

til bedring raader jdelig.

Jesus mod syndere er sød

hand har ej lyst til deris død.

7.

Med naaden sin hand decker till,

den syndere, som stille vill,

sin siæl med bod at søge Gud,

og lefve saa effter hans bud.

8.

Endog ieg mig nu skyldig veed,

til Guds vredis retfærdighed,

som for min synd her timelig

bør straffis og evindelig.

9.

Dog ieg ej end forsage vil,

men mig til Gud snart vende til,

j siæl og aand bedrøfved gaa,

til Gud at ieg kand naade faa.

10.

Guds hierte endnu rører sig,

af naade u-afladelig,

til dem, som bod og bedring giør,

og saa et helligt lefned før.

11.

Jesu som mildelig ansaa,

Peder for dig bedrøfved staa

ansee mig ogsaa naadelig,

min synd forlad ieg beder dig.

12.

Aftoe mit hierte med dit blod,

udrydd der af den syndig rod,

gif mig til dig en stadig troe

og værdigis hos mig at boe.

13.

Din aand viib mig paa rette stj,

at vandre ret, stat du mig bj,

at ieg her maa behagelig

din være og evindelig.

Den 11 Psalme:

Guds Kierlighed.

Siungis som:

Herre Jesu Christ vj vil dig prise.

1.

Fryd dig min siæl,

og glæd dig j Gud hiertelig,

for din Immanuel

du vilde os til fromme,

hid ned til jorden komme,

og giøre mod os vel.

2.

Wort kiød og blod,

hand paa sig tog, som visßelig,

i største fare stod,

os at hand frj kund’ giøre

og salighed tilføre

for os sit lif hand lod.

3.

Af kierlighed

Gud ofver os forbarmed sig,

og giorde miskundhed,

hand teedde os den ære

at vj og skulle være

hans børn i ævighed.

4.

Du konge stor,

som ofver alle kronen bær

vældig i engle-chor

du vilde ej foragte

os fattige forsagte,

som her paa jorden boer.

5.

Men hafuer dig

trolofved os saa inderlig,

Ja u-oppløselig

saa ingen os skal skille,

vort venschab og forspilde

nu meer evindelig.

6.

Ureenlighed

som fuldte os af moders lif,

ja ofverflødighed,

har Jesus self allene,

med naadelig fødsel reene

luttred i hærlighed.

7.

Vor synd og fald

som førte os Guds vrede paa,

og ondt i haabetal,

har Jesus paa sig taget

og der for blefven slaget,

i denne jammerdall.

8.

Nu kand vj vist

forsickre os om Herrens gunst

formedelst Jesum Christ,

for os hand hafver bødet

vor synd og døden ødet

sin magt har Satan mist.

9.

Stor fryd og fred

forkyndis alle syndere,

med ond samvittighed,

de tør nu iche grue,

om lofven dem vil true,

med Guds retfærdighed.

10.

I Gud forsand,

jeg fryder mig saa glædelig,

for saadan frelsermand,

som Gud mig gifved hafver

og med ham all slagst gafver

jeg meer ej grue kand.

11.

Jeg derfor dig,

O Hellige Trefoldighed,

siunger ydmygelig

for mig beviste ære,

udj min Jesu kiære,

pris u-afladelig.

Den 12 Psalme:

Christi Fødsels Nytte.

Siungis som:

Herre Jesu Christ min fr.

1.

Stor kierlighed og venlighed,

o Jesu dig har draget

paa jorden ned, den jammer-sted,

i uselhed

at du har mandom taged.

2.

En tienere en frelsere,

for os du vilde fødis

at vj forlatt dømbt og fortaft,

ej skulde plat

fra Herrens arv udstødis.

3.

Der for min siæl Immanuel,

min Gud og broder fromme,

nu fryder sig saa inderlig,

og hiertelig

for du til os vil komme.

4.

Den høyeste til ringeste,

ald kongers konge pregtig,

en huer for sig er armelig

ja skrøbelig

og samtlig slet vanmegtig.

5.

Og dig med os Satan til trodtz,

j kierlighed for ene,

samt og din aand og høyre haand,

imod hans baand

os naadig hielp forlene.

6.

O salig tid, da du komst hid,

et menniske at blifve

retfærdighed og siælens fred,

samt salighed,

os syndere at gifve.

7.

J himlene ej englene

til brud du vilde hafue,

men syndere misdedere,

forædere

du unde vill den gafve.

8.

Den brude-skatt din fødsell natt,

til veye monne bringe

med all godhed og hellighed

samt hærlighed,

for høye og de ringe.

9.

For jordiske det himmelske,

for døden lif og glæde

for fattigdom, ævig rigdom,

for ald sygdom

skiøn legedom tilreede.

10.

Vanhælde vech, men ære kieck,

j dig vj har erlanget,

for synden leed og sinds ufred,

din kierlighed

vj ogsaa har endtfanget.

11.

Nu stilled er o Jesu kier,

din faders grumme vrede,

ævigt venskab tro broderskab,

og saa frendskab

du kierlig os bereede.

12.

Derfor til dig frimodelig,

vj i vor nød kand træde

og om din trøst, mod ald ulyst

j voris brøst

dig hiertelig tilbede.

13.

Vort lius du est, hyrde og prest,

som vejen os kand lære,

til Faderen i himmelen,

vor hulde ven,

huor vj i fred skal være.

14.

O gifve Gud: naar min siæl ud

af legemet skal jile,

ved Guds bistand ieg fafvne kand,

min frelsermand

j ævig roe og hvile.

Den 13 Psalme:

Jule Glædskab.

Siungis som:

Haleluja vor Herre:

1.

Min siæl giør dig nu reede

for Guds ansigt at træde,

Gud Herren lof at siunge

med hierte mund og tunge.

2.

For Herrens gafver mange,

du værdig blef at fange,

men synderlig for dette,

du Gud ej schal forgiette.

3.

At hand til sit nafns ære

har villed dig oplære,

og fra din ungdoms dage

i hans ret at opdrage.

4.

At hand mon ene være

effter sit ordis lære,

og i guddommen trende

personer, vj bekiende.

5.

Af disße tre, den anden,

læris at være manden

som qvinden har omfafned,

saa at det os høyt gafned.

6.

Os der det skied til nytte

som vaar et rof og bytte,

som Satans fanger vare

og trældoms byrde bare.

7.

Paa det vj her i lifve

forløste skulde blifve,

fra synd og Satans snare

fra siæls og lifvis fare.

8.

Forgangen aars velgierning,

langt ofver vor begiering

af naade og velynde

vi billig maa forkynde.

9.

Vj derfor maa tillige

lof Gud vor Herre sige

og hannem stedse dyrche

af gandske magt og styrcke.

10.

Vi kand det lidet skiønne,

hand lod os det ei rønne

som vj mod hannem syndet

til straff dog sig ej skyndet.

11.

O Gud! hvor er din lige!

om huem kand vj det sige!

Gud er saa god og naadig

vor synd bær hand taalmodig.

12.

O Gud os til dig vende,

den hellig aand os sende,

at vj dig altid kunde

tache af hierten[s] grunde.

13.

O Gud som tæller dage,

lad det dig vel behage

nyt aar saa at begynde

at du os vel maa ynde.

14.

Wj maa nye gierning giøre

nyt mennisk saa j-føre

og med ny tunger tale

ja med nye klæder prale.

15.

Klæder som siælen pryder

og Jesu blod begyder

huor af de hvide blifver,

og ynde hos Gud gifver.

16.

Naar vj da mon frem komme,

for voris brudgom fromme

vor bønner at andrage,

da schal hand dem antage.

17.

Gud værdigis at være

hos dem dit ord skal lære,

vor øvrighed tillige,

velsigne os deslige.

18.

J din fryct lad os bygge

under din vingers skygge

gif fred i vore dage

og vendt fra os din plage.

19.

Forældrene bereede

af børnene en glæde

din aand dem undervise

dit nafn at de maa prise.

20.

Din kierlighed forplante

blandt brødre og forvante,

naboer lige maade

samt ectefolch du raade.

21.

Encher og faderløse

som such med graad udøse

som til dig stedse raabe,

breed paa dem naadsens kaabe.

22.

Dit faderlige hierte,

lad dem see, som har smerte

lad dem som korsed bære

finde: til dit nafns ære.

23.

Den fattige fornøye,

med det du mon tilføye

und hannem at formode,

hos dig det høyest gode.

24.

O Fader af din throne,

pryd landet med din krone,

til os dit ansigt blide

vendt hid i vore tide.

25.

Af naade os forleene

med nyt aar læber reene,

fra første til detz ende

din godhed at bekiende.

26.

At naar ej tid skal meere,

for os paa jorden være,

vj da evindelige,

maa lefve i Guds rige.

Den 14 Psalme:

Guds børns Tacksigelse.

Siungis som:

Siunge vj af hiertens grund.

1.

Op min siæl! kom nu her frem

Guds velgierning ej forglem,

gif paa dennem flittig agt,

tach din Gud af gandske magt,

for alt got hand dig har giort,

j det aar, som nu gich bort,

at det vide blifver spurdt.

2.

Dig min Gud ieg prise maa

blant de store folch og smaa

du beridde mig et bord

med dit Sacrament og ord

spiset der med mig saa vel

og beskiermede min siæl

at hun ej blef Satans træl.

3.

Nøgen ieg fra top til taa,

kunde ej for Gud bestaa,

Gud saa det miskundelig,

klædde min siæl rundelig

med sin søns retfærdighed,

Jesu Christj lydighed

og hans sande hellighed.

4.

Skiulte saa min synd og brech,

tog min ondschab fra mig veck,

toede mig i Jesu blod,

der ieg græd og giorde bod,

der ieg Jesu død og pijn’

med de dyre vunder sin

satte frem for synden min.

5.

Fred som ofvergaar forstand

ind gaf Gud min siæl og aand,

at en hver i fred og roe,

kunde handle saa og boe,

kunde lefve Christelig,

nære sig oprigtelig

giorde Gud saa mandelig.

6.

Os har Gud af land og vand,

signed med sin milde haand,

mectelig beskiermet os

j mod ald uvenners trodtz,

vj Gud derfor prise maa,

alle folch paa jorden gaa,

haleluja siunger saa.

7.

Hvo af os udsige kand,

alt det gode Gud hvermand

hafver giort saa idelig

har beteed saa mildelig

hvor for hand vil denne løn

hafve, at hand og hans søn

skal flux offris tach og bøn.

8.

Som vj af Guds naade faar,

for det gamle et nyt aar,

og Gud os nu spare vill,

legge aar og dage till,

saa gifve Gud detz glad ingang

god og fredelig fremgang

og lychsaligste udgang.

9.

Gif os Gud en ny viis aand,

gif hver morgen ny bistand,

gif med ny . . . . . . . . . .

tancher ny, med gierninger

med nyt lefned at vj maa

j ny himmel saa indgaa,

ganske ny for dig bestaa.

10.

Brende lad dit ordis lius

udj voris hierters huus

ledske med dit kiød og blod,

voris siæl og hierte-rod

at vj i vor frelsermand

groe og grønnis stedtze kand,

ved den værdig hellig aand.

11.

Kongen og vor øfrighed,

lad med os j eenighed

elske dig vor kiere Gud,

giøre og effter dit bud

at vj din nærværelse

nyde med velsignelse

maa til vor beskiermelse.

12.

Fra den farlig blodig krig

fra den ondis list og suig,

sygdom, hunger og dyrtid,

ondt forsætt og ßyndig jid,

lad din engle med os staa

deris vogenborg om os slaa,

at vj sickert bygge maa.

13.

Skal vj for din trofasthed

og din faderlig fromhed

for din naadige bistand,

for din gode hellig aand,

prise dig tachnemmelig

tache dig her timelig

ære dig ævindelig.

Den 15 Psalme:

Guds Aarlige Velgierninger.

Siungis som:

Guds godhed ville vj prise.

1.

Den ære som dig sømmer,

Gud Fader Søn og Aand,

og dit nafn vidt berømmer

til land som og til vand,

er høy tachsigelse

for din mangfoldig gafve[r],

vj, alle aar, ny hafver

som din velsignelse.

2.

Vj nochsom offte gifve,

med voris synd aarsag,

Gud maatte vred os blifve,

jo meer og meer hver dag,

at du fra os din haand,

med rette kunde tage,

og med ald straf os plage,

qvinde saa vel som mand.

3.

Men der som vj besinde[r],

og tencker os ret om,

Guds godhed vj befinder,

end i huer sted og rom,

christlig og verdslig stand,

nærestanden dislige,

kand der af nochsom sige

og hver som har forstand.

4.

Vort legem Gud har spised

og klædet lige saa,

vor siæl alt got bevised,

at vj bekiende maa,

Gud hafver rigelig,

sin kilde ladet springe

og os der med mon bringe,

sin naade visßelig.

5.

Gud hafver om os slaged,

sin vognborg sterchelig,

og fra vor grendse jaged

fienden merchelig

som meente os ej got

som agted at belegge

og j grun ødelegge

os til fortræd og spot.

6.

Gud lade endnu rinde

sin naadis glantz og lius,

j hierte hue og sinde

samt i vor hiem og huus,

at vj fornemme kand

hand har it kierligt hierte,

til os, j ald vor smerte,

som voris Fader sand.

7.

Vj der for lof skal siunge

vor Gud her timelig,

med hierte mund og tunge

siden i himmerig

blandt dem som falde ned

for lammens stoel og trone

pyndte med ærens krone,

j ævig hærlighed.

Den 16 Psalme:

Nyt Aars Gave.

Siungis som:

Af høyheden oprunden er.

1.

Fra himmelen nedkommen er,

Jesus Guds søn vor broder kiær,

i armod og elende,

hans fødsels stand slet ringe var

som Skrifften vidner aabenbar

o at vj det maa kiende

altid med flid

at han fridde

os fra qvide,

som og lengis

effter ham, naar hierted trengis.

2.

Alt til dend ende er det skied,

at kiendis kand Guds kier[lig]hed,

huor med hand os saa elste

og vj som ere Jesu brud,

skal inderligen elske Gud

og vor brudgom os frelste,

fra nød og død,

fra ald fare Satans snare,

til at være

hos ham udj fryd og ære.

3.

O kongers konge Jesu Christ,

stor ære du os har bevist

den ære slet uværdig,

vj ringe og fornedrede

er vist og slet foractede

svage saa som elendig,

men du har nu

os anseed og beteed

denne ære,

at wj din brud schulde være.

4.

Vor siæl og legem du paa dig,

har jo antaged underlig,

til voris gafn og beste,

du vilde der med hielpe os,

og redde fra vor uvens trodtz,

og salighed stadfæste

saa vj slet frj,

glade kunde allenstunde,

for Gud træde,

og ham lof af hierted qvæde.

5.

Du jomfrues velsigned frugt,

din Faders allersødist lugt,

wor rette saliggiører

j dig vi har velsignelse

og børnenis udkaarelse,

du alt got os tilfører

hielp Gud din brud

og forleene hierter reene,

os at vise

at vj ret dig Gud kand prise.

6.

Jesu din ævig kierlighed,

din Faders glandtz og hellighed,

vor salighed af naade

du est det sande lius og skin

den rette vey til Fader din

vor frelsere af vaade

gif at den skat

maa i hierte mod ald smerte

altid giemmis

og i modgang aldrig glemmis.

7.

O Jesu siælens søde prest,

vor nød og brøst du kiender best,

vor jammer og elende,

fordj du beder krafftelig,

hos Fader din varagtelig,

at hand os hielp vil sende,

i nød i død

og da trøste og forløste

naar vor synder

Herrens vrede os forkynder.

8.

Der om bønhør mit hiertis raab saasom til

dig er alt mit haab,

min frelser og gienløser,

du aldrig dem forlade kand,

ej heller negte din bistand

som til dig steds’ udøser

sin bøn, i løn,

eller klager, ej afslager

men antager,

naadelig som dig behager.

9.

Jesu du aller helligste,

min brudgom aller kieriste,

du lifsens brød og kilde,

du siælens hunger stille kand,

mod tørst du schiencher lifsens vand

min sorg du kand formilde

o see! Christe

Gud min Herre brudgom kiere

til min klage,

wis mig trøst-løs ej tilbage.

10.

Blandt mennisken du deiligste,

Jesu min brudgom veniste,

kom til mig i mit hierte

min siæl omfafne kierligen,

og see til hende venligen

forlindre ald min smerte,

lad mig, til dig

hastig jile at faa hvile

ved din throne

der at lange lifvsens krone.

Den 17 Psalme:

Guds Velgierningers I Hukommelse med Bøn og tachsigelse.

Siungis som:

Fryd dig du Christj brud.

1.

Op op min siæl lof Gud,

op op du Jesu brud

din Gud all lof at siunge

med hierte mund og tunge

for de mangfoldig gafver

hand mig bevised hafver.

2.

Du Gud saa underlig,

din godhed rundelig,

jeg billig maa berømme,

saa som det mig mon sømme

med lofsang priis og ære

som du vill dyrched være.

3.

Forgangen aar ieg veed

der j stod din godhed,

at du min brech har læget,

og siælen veder qveget

af naade mig forladet,

den synd, du hafver hadet.

4.

Min hunger klemte siæl

du jo forfrisked vell

med ordets søde spise

og drich som mig mon lijse,

dit bord du lod bereede

jmod min uvens vrede.

5.

Du har o Jesu sød,

undt mig det daglig brød,

til min nødtørfft og føde

uden stor sorg og møde

med karskhed at fortære

dit nafn bør derfor ære.

6.

Du mig bevared har

fra største nød og far’

du lod mig sicher bygge,

under din vingers skygge,

naar ieg min such fremførde,

j nød du mig bønhørde.

7.

Alt got mig aandelig

har ogsaa legemlig,

taged af dine hender

som ieg frit bekiender

og schal dig derfor prise

ja største tach bevise.

8.

Min siæl skal jdelig

og hierted flittelig

din kierlighed bekiende

jndtil min sidste ende

jndtil ieg dig i haande,

befaller siæl og aande.

9.

Nu gich det gamle aar,

jgien det ny indgaar,

Gud gif os det bekomme,

til glæde gafn og fromme,

vj det saa kand fremdrage

at vj maa Gud behage.

10.

Und os i fred og roe,

huer i sit huus at boe,

forlen mit sind at høre,

dit ord og villie giøre

wor christendom at pryde

at vj din gunst maa nyde.

11.

Opholdt vor øfrighed

j velstand og sundhed,

forlenge deris dage

som det mon dig behage,

at vj med dem kand tiene

dig woris Gud allene.

12.

Qvinde og mand deslig

lad lefve fredelig,

lad dem sig fredlig nære,

og gifve dit nafvn ære,

med børn og folch tillige,

tilbørlig lof dig sige.

13.

Oplad din milde haand,

forleen os og din aand,

at naar vj ere mætte,

vj dig ej skal forgiette,

vj maa dig tachen giøre

som du vil gierne høre.

14.

O Gud trofast og huld,

til enchen sorrig-fuld,

som raaber til det høye,

dit øre du nedbøye,

og see hvor taaren rinder,

på hendis bleege kinder.

15.

Ansee o Jesu sød,

den faderløsis nød,

dig naadelig forbarme

ofver de fattig arme,

som dig i nød

anraabe, og stedse paa dig haabe.

16.

O Gud hielp naadelig,

den som er skrøbelig,

dem som sin nød begræder,

og øyne offte væder,

Gud deris sorg omvende,

til ynskeligste ende.

17.

Til nyt aars gafve gif,

at Jesus siælens lif,

maa blifve vor fryds fylde,

vort haab, vort gunst og

hylde, nu her i naadsens rige

saa og i himmerige.

Den 18 Psalme:

Morgen-Sang.

Siungis som:

Jeg vil din pris udsiunge.

1.

O Gud ald werdens skaber,

o Fader mild og blid,

min mund ieg nu oplader,

og tacher dig med flid,

for ald din hielp og magt

du vilde mig tilføye

med dit aarvaaged

øye j nest for gangne natt.

2.

O Jesu morgenstierne,

som est det sande

lius, oplius min mørche hierne,

bepryd mit hiertes huus,

din aand lad hos mig boe,

lad dine englers skare,

mig nu i dag bevare,

fra synd og ald uroe.

3.

Din aand, o Gud, mig sende,

at ieg Gudfryctelig

kand denne dag fuld ende,

og lefve christelig,

o Gud regiere mig,

at ieg ald synd maa hade,

og til min siælis

bade, kand undgaa Satans svig.

4.

Gud naadelig bevare,

ordet og lærerne,

og megtelig forsvare,

mod alle kiætterj,

bevar vor øfrighed,

undt os med dem tillige,

dig lof og priis at sige

j fred og

rolighed.

5.

Bevar og voris wenner,

vor slegt og

blodsforvandt,

med alle som dig kiender,

og tiener uden tandt,

gif os vor daglig brød,

lychsalig giør vor gierning,

velsigne voris næring,

og hielp os i vor nød.

6.

Forleen os aand og naade

vort kors at bære saa

at vj maa stadig haabe

til vj din hielp kand faa

hielp alle fattige

redd vel de undertrycte

som rettelig dig frycte

og giør os salige.

7.

O Gud undt os at lefve

i en sand kierlighed

og lad os under træde

all usamdregtighed

din engle hos os boe

at de maa os ledsage

naar endt er vore dage

jnd i en ævig roe.

Den 19 Psalme:

Aften sang.

Siungis som:

Jeg vil mig Herren lofve.

1.

Solen gaar under lide

o solens skaber god

nu kommer nattens tide,

giv hierted aand og mod

blif hos os Jesu kiere

hielp os og giør bistand

at vj i nat maa være

frj fra den onde aand.

2.

Wj aarsag har at siunge

dig som er ene viis,

med voris maal og tunge

ald ære lof og pris,

for du os af din naade

har frelsed med din haand,

j dag fra alskens

vaade haf tach vor frelsermand.

3.

Wj ere gandske ringe

mod ald barmhiertighed

som vj udaf dig finge,

af idel kierlighed

du lods os boe og bygge

forvared med din magt

j freden saare trygge

imod den ondis vagt.

4.

O Gud os ej tilregne

det onde vj har giort

huor for vj maatte blegne

og kastis fra dig bort,

lad dig, o Gud, behage

for Jesu blod og død

vor synd fra os at

tage og hielpe af ald nød.

5.

Og efftersom os minder

at vj til seng schal gaa

natten, som paa os rinder

og der at hvile faa,

da undt i natte taage

os søfvn i sicher roe

og lad vort hierte vaage

til dig i stadig troe.

6.

Lad siæll og hierte skrige

som hiorten effter vand

og tancherne opstige

til bedre lifvis land,

lad englene som ginge

paa stigen, Jacob saa

i søfvne os omringe

at os ej ondt kand naa.

7.

Naar soel igien fremtræder

og natten faar bortgaa

og wj os tilbereeder

af leyen at opstaa,

da undt os Gud vor dage

og tid at lefve saa,

at wj foruden klage

dit ansigt skue maa.

Den 20 Psalme:

Raad mod Uraad for en fattig Syndere.

Siungis som:

Hiertelig ieg nu lengis.

1.

Min Gud ieg til dig haaber

giør min siæl karsk og sund,

der om ieg til dig raaber,

ud af mit hiertes grund,

dit øre du ned bøye

og hør min suck og bøn

som nu gaar i det høye

ach! hør du Davids søn.

2.

J synd er jeg undfanged

og fød af syndig sæd

jeg har og synd beganged

og giort min Gud fortræd

de grofve synder mange,

jeg angrer nat og dag

de giør mit hierte

bange, det er mit største klag.

3.

Jeg har der med op errit

min Gud og Fader sand,

jeg har mit lif forverred

saared min frelsermand

Guds aand har ieg bedrøfved

min siæls husvalelse

samt fra mig self berøfved

englers nærværelse.

4.

Tj kiender ieg mig skyldig,

for den gieldbundne svend,

til alt got slet ugyldig,

min synd er uden end’

derfor har Gud aarsage,

at være vred paa mig,

og med ald straf mig plage

nu og ævindelig.

5.

Hvor skal ieg mig da vende

j saadan stor en nød!

huo kand mig hielpen sende

mod dette svare stød!

jeg self er slet afmæctig,

min krafft er lige saa,

ald werden skiøn og pregtig

kand her til ej formaa.

6.

Jeg derfor vil nu gange,

til Gud min Fader kier,

med such og graad an-lange,

Gud du mig naadig vær

saa du vil mig forlade,

min synd og misforstand

og mig mod siæle-skade

self trøste med din aand.

7.

Jeg ved at Gud antager

sin krafftig søns forbøn

og derfor ham behager

min suck ieg giør i løn

naar den af hierted ganger

j Jesu søde nafn

wist naadigt svar erlanger

min siæl til lyst og gafvn.

8.

Jeg ogsaa vil fremkomme,

til dig Immanuel,

som est Guds søn den fromme

og hafver frelst min siæl,

fra synd og dødsens snare

fra Satans tyranj,

fra dybe grafvens fare,

huor ej var vand udj.

9.

For dig vil jeg nedfalde,

paa mine hiertens knæ

dig hiertelig paa kalde,

din naade mig betee:

gack ej med mig i rette,

min Jesu frelser sød,

min synd vill du udslette,

for din pine og død.

10.

Dit blod som du lod rinde

paa korsens altere,

lad mig med krafft befinde

mod ald mit hiertis vee,

mig dine wunder decke

mod ald den hastighed,

hvor til min synd kand vecke

din høye hellighed.

11.

Jeg vil og ej forglemme

din aand at kalde paa

at hand min siæl vil fremme

at hun for dig kand staa

reen af dit blod indledis

ind i den fryde-sal

j dig, sin brudgom, glædis

blant de udvaldis tall.

Den 21 Psalme:

Tacksigelse for Welstand effter Reisen.

Siungis som:

Udj min Angist og Nød.

1.

Dend reisende maa sig

erindre flittelig,

naar hand hiem hafver vendet,

og reisen vell er endet,

den gode Gud at prise

og hannem tack bevise.

2.

Til Bethel Jacob drog,

samt de hand med sig tog,

der alter Gud at giøre,

som hans such vilde høre,

og hannem ej forglemme,

der nøden ham mon klemme.

3.

Der Jacob offrede,

og Herren lofvede,

som med ham hafver vandret,

til den sted han har landet,

og wil ej nogen lade,

at giøre hannem skade.

4.

Hiem der Tobias kom,

til sin forældre from,

af engle vel ledsaged,

som det har Gud behaged,

de lod sig for Gud finde

med tach af ganske sinde.

5.

Jeg som nu vell kom hiem,

for Gud maa træde frem,

hans hellig nafn at ære,

for hand med mig mon være,

og vilde mig ledsage,

j welstand god tilbage.

6.

O Gud jeg tacher dig,

af hierted jnderlig,

for du mig har bevared,

paa reisen ieg har fared,

fra sorrig nød og vaade,

ud af din store naade.

7.

Min siæl gi’r dig din priis,

mit hierte liger viis,

mit lif og alle lemmer,

der med fuld vel istemmer,

de staar dig Gud til hænde,

og lofve uden ende.

8.

Gif at ieg jdelig,

maa dig tachnemmelig,

din lof og ære siunge,

med hierte, mund og tunge,

med mange her tillige,

siden i Himmerige.

Den 22 Psalme:

Tachsigelse effter Sygdom.

Siungis som:

Haleluja Vor Herre.

1.

Opløfft min siæl din stemme,

Guds godhed at forfremme,

med lof og tach som sømmer,

og hans nafn vidt berømmer.

2.

Gud Herren ieg bør prise,

ald ære ham bevise,

for hand mig som en Fader,

j døden ej forlader.

3.

Wel hafver hand mig slaged,

og nogen tid hart plaged

med kors og sygdoms smerte,

som gick mig nær til hierte.

4.

Da hand lod mig det lenge

til yderste betrenge,

at øyen maatte rinde

med taare ned paa kinde.

5.

Og lod mig offte raabe,

og tit forgiefvis haabe,

saasom ieg ingen lunde

af hannem hielpis kunde.

6.

Dog som ald hielp var ude,

lod Herren strax paabiude,

min sygdom sig at stille,

effter hans naadig ville.

7.

Og sig allmegtig viiste,

der hielpe kand paa sidste,

naar ingen veed at raade,

dem som er sted i vaade.

8.

Alt dette skal mig lære,

min Gud at gifve ære,

som hierted undertvinger,

hvor af ald synd udspringer.

9.

Som korsed til den ende,

os skicker tit til hænde,

at vj fra synd skal vende,

og Gud for alting kiende.

10.

At vj for Gud schal træde,

vor ondschab at begræde,

at wj kand naade fange,

og salighed erlange.

11.

Og mens vj her i lifve,

skal end en tid lang blifve,

wort lefned saa fremdrage,

at Herren det behage.

12.

O Gud som min elende,

udførde til god ende,

som mig gaf magt og styrcke,

lær mig dig ret at dyrcke.

13.

Lær mig dig ret at tiene

med mund og

hierted reene,

at alle mine lemmer,

aldrig din lof forglemmer.

14.

Lad siæl og aand tillige,

der effter hefftig fige,

din pris her at udsige,

siden i himmerige.

Den 23 Psalme:

En synderis Klagemaal.

Siungis som:

Christus self af Himme[rig].

1.

Jeg en fattig synder er

ach disver!

dig fortørned Gud min Herr’

ofver maade, gif mig naade,

Jesu lill wær mig mild

ansee min baade.

2.

Ach! ieg jamre maa min sag,

nat og dag

at ieg ganske din behag,

nu saa jlde mon forspilde

dig imod ej giort bod,

o lifsens kilde.

3.

Wil du gaa til doms med mig!

sandelig

jeg bestaar ret armelig,

synder mine ævig pine,

uden tvil dømmer til,

noch domme dine.

4.

Herre Gud til min forsvar

vær nu snar

mod den nød mig rammed har,

som en fange er ieg bange

meegen synd, fuul som dynd

mon jeg begange.

5.

Hvilcked mig nu plager hart

ja med fart

kommen udaf syndsens art,

den medføde mig mon døde,

uden saa Herren maa

den legge øde.

6.

Der for alle som min siæl

under vel

øndscher med mig arme træl

wærer reede Gud at bede,

nu først her siden der

om trøst og glæde.

7.

Siden naar ieg skal her fra

Herre da

mig i glemme iche slae

i de dage at jndtage

riged dit, huor ieg frit

med lyst vil drage.

8.

Settis skal med stemme sterch

der i Verch

dit nafns ære skiønt og kiert

ieg vil siunge med min tunge

ligervijs Herren pris,

ey meent af lunge.

9.

Hellig Herre Zebaoth

Gud mit slott

du beviser mig alt gott

ieg forventer du mig henter

hiem til dig huor du mig

stor fryd indprenter.

10.

Jblant engle-herre fiin

broder min

wil ieg være tiener din

lysten hafve af din gafve

du os all til gefall

mon vel til lafve.

11.

Jeg dig beder Gud min Herr’

at du er

hos os udj werden her

fra ald fare at bevare

at ieg ej paa min vej

skal her forfare.

12.

O min Gud du mig bønhør

og fuld giør

det som ieg for dig fremfør

det kand være, dig til ære,

mig til gafn j min hafvn

lyst at formeere.

Den 24 Psalme:

En Morgen sang.

Siungis som:

Till brudeseng gaar vi nu:

1.

Af Christalin skiøn himmel fiin

frembryder klare dag

paa Firmament er liused tent

med største velbehag

nu solen har sit ansigt klar

af windu’ ragt os ud

den natt saa sort er svunden bort

lof skie dig ævig Gud.

2.

Nu prectelig nu megtelig

paa høye himmels lofft

den klare soel gaar af sin stoel

opbundet har sin hofft

hun reiser hen paa himmelen

med glimrend flammers blus

os gifver hun sit deilig siun

med himmelsk skinnend lius.

3.

Nu alle diur i sin natur

sig fryder inderlig

at mørche natt er svunden brat

de herlig glæder sig

den nattergal i dyben dal

for kynder Herrens priis

de stær saa smaa hos rinden aa

gi’r af Guds lof bevis.

4.

Af lerchen lill, den Herre mild

faar priis i høyen skye,

naar hun med sang og liflig klang

mod lufften mon opflye

de fugler schiøn, paa træer grøn,

j blomstrend egn og skofv

om morgenstund i fryde-lund

udsiunger Herrens lof.

5.

Er ieg ej noch forpligted ock,

o himmels søde skat

at lofve dig io visßelig

som mig denne nat

fra nøden svar bevared har

ved dine engle sterch

fra ildebrand, fra tyve hand

fra Satans listig werch.

6.

Ret roeligen fortroligen

jeg under wingen din

har sofved søtt og saare bløtt,

o kiærist Jesu min,

mod fienden styg din wognborg tryg

har du mig skandset om

jeg tacher vist dig Jesu Christ

min naadig Herre from.

7.

Jeg frisk og sund paa denne stund

kand af mit leje staa

naar mangen en med siugdoms meen

paa sotseng ligge maa

om ieg ej det betengte rett

huor naadig Gud du est

en daare var ieg aabenbar

en utachnemlig giest.

8.

Christ der for nu af hiert’ og hue

er nu min lof bereed,

som er min trøst og hiertens løst

min glæde, fryd og fred

Immanuel, min lille siæl

skal stedse lofve dig,

o Zebaoth! mit faste slott

som saa bevare mig.

9.

Holt ofver mig saa tryggelig

o Gud i denne dag

din høyre arm, fra sorg og harm

fra waade mig unddrag,

o frelsermand! din sterche haand

paa rette stj og wej

ledsage mig at ieg fra dig

o Gud vildfaris ej.

10.

Slaae Herre from en Wognborg om

mit gandske huus og hiem

og hafv det alt i din gevalt

i trolig skydtz det giem,

fra jlden rød, fra vandetz nød

min bolig Gud beskyt

din engle kier, sig hos mig nær

j kierlighed indflytt.

11.

Din aand saa glad regiere lad

mit hierte hu og sind

fra synd og last, o Gud trofast,

bevar din tiener jnd,

udj mit kald min tanche ald

og alle gierninger

sig styre hen til dig alleen

min naadig Jesu kier.

12.

At om ieg gaar heller ieg staar

j hvad ieg giøre maa,

jeg som henrygt i Herrens frygt

kand stedse tenche paa

dig Jesu sød, som korsens død

for synden min har lid

og mig [til] trøst, dit blod udøst

huor ved ieg er befried.

13.

Toe mig snee hvid, o Jesu blid

med dit rødrosens blod

og giør mig reen af syndsens meen

fra hofvid-top til fod,

din torne krantz min kronis glantz

min siælis pragt og pral,

din vunder rød min salfve sød

som mig helbrede schall.

14.

Eja eja! Hvad heller da

ieg lefver eller døer

saa est du min og ieg er din,

jeg, Jesu, dig tilhøer,

fra denne øe, naar ieg skal døe,

ieg farer med dig hiem

saa saare glad til Davids stad

det nye Ierusalem.

15.

Ret derfor nu af frejdig hue

anfanger ieg mit verch

j denne dag gi’r Gud min sag

som er min klippe sterch

Gud benedid min driff med flid

det mig kandskie til gafn

min Herre kier til lof alt vær

Amen j Jesu nafn.

Den 25 Psalme:

En Aften Sang.

Siungis som:

Huad min Gud vil det skier.

1.

Jeg søger hafn i Jesu nafn

til sengen la’r ieg stande,

tj dagen klar bortviget har

og natten er paa haande

den glimrend soel en anden poel

i fremmed land besøger

og natten sort jo meere fort

hos os sit mørch forøger.

2.

O Herre kier, du lofved vær,

for dine naadis gafver

som mig i dag fra sorg og plag’

saa vel beskytted hafver

som mig fra nød og ald anstød

har frelst ved engle dine

fra Satans wold saa mange fold

og fra den ævig pine.

3.

Hvor naadefuld trofast og huld

est du o Jesu blide

som mig saa vel til lif og siæl

har frelst fra ængstis qvide,

og hafver mig saa naadelig

af jdel blotte naade

beskiermed fast fra Satans last

og fra mørchhedsens vaade.

4.

Ach milde Gud! imod dit bud

huad ieg har brudt saa jlde

lidt eller stort huad ieg har giort

tilgif mig Herre milde

forlad mig det, gach ej i rett

jeg er en synder arme

o Herre from afvend din dom,

dig ofver mig forbarme.

5.

Naar ieg min feil i lofvens speil,

af ungdom op beskuer

for vreden din, o Herre min,

ieg befver fast og gruer

dog er min trøst i ald min brøst

at du o milde Fader

for Jesu død og saar saa rød

ald synd mig slet forlader.

6.

Min hiertens such o Gud indluch

inden din naadis døre,

jeg bancher paa trøst lad mig faa

af naade mig bønhøre,

o Fader tryg, kast bag din ryg

all mine synder mange

j hafved ned din miskundhed

lad mig o Gud erlange.

7.

Er ieg belatt med synd og matt

af ondskabs tunge byrde

da veed ieg at min himle-skatt

du Jesu est min hyrde,

som ieg dit faar, ved dine saar

saa dyrt har ransonerit

fra Herrens dom og vrede grom

at ieg er libererit.

8.

Christ nu derfor med modig taar,

wil ieg din fødder væde

og med mit haar din blodig saar

af tørre med stor glæde

jeg øndske vill en springe-kild’

min øyne maatte være

at ieg med graad din gunst og naad’

o Herre kand begiere.

9.

Her stunder brat til mørke nat

min lemmer ere trætte

Gud ofver mig saa tryggelig

sin trolig skiltvagt sætte,

din engle klar lad mig bevar

naar ieg mon rolig sofve,

at Satan seg med list og svig

mod mig tør inted vofve.

10.

Ej nogen nød, o Jesu sød,

lad mig i nat tilkomme

fra phantasi og spøgerj

bevar mig Herre fromme

mit hiertis huus o Gud oplius

som er min siælis størcke

forskrechelse lad ej sig tee

i denne natt hin mørche.

11.

Lad drømme slem ej komme frem,

der mig skall vel forskreche

og med fortræd af rolighed

mig sørgelig opvecke

din engle bold med sterche skiold

lad mig beskytte trolig

de ligesaa bevare maa

mit ganske huus og bolig.

12.

Bliv hos mig nær, o Herre kier!

med dine naadis vinger

tj aften sild nu stunder til

og natte-klochen klinger,

mit hiertis schrin, o Jesu min

wilt du nu indlosßere

tj naar ieg dig har fast hos mig

hvo kand imod mig være.

13.

Om du i nat vil komme brat

med dommens tid og stunde

da Jesu blid en naadig tid

mig mildelig forunde

at ieg behent saa vel antendt

kand troens lamper hafve

og dig at see j skyerne

der til vill ieg mig lafve.

14.

Rett sicherlig til sengen mig,

ieg rolig vil nu føye

min wegter vær, o Jesu kiær,

holt ofver mig dit øye

min venner ald ieg dig befall

o Gud til troer hænde

bevar og dem fra vaade slem

fra nød og ald elende.

15.

Gif dig min siæl tilfreds saa vel

tj Gud schal dig bevare

mit hierte lill, ach sof nu still,

og frygt for ingen fare

o frelsermand din høyre haand

beskierm os alle sammen

Gud naade gifv og hos os bliv

god natt i Guds nafn Amen.

Den 26 Psalme:

Naar ieg ichun hafver dig, da skiøtter ieg inted efter himmel og jord, der som mit liv og siæl end vansmectis, saa est du dog Gud altid mit hiertis trøst og min deel. .

1.

Eya min himmelske pregtigste gafve

o min høylofved Ene siælens trøst

naar ieg i hierted kun dig monne hafve,

da finder ieg min høy-fornøyed løst,

naar ieg Jesu lill hafver kun dig,

for all lychsalig ieg skatterer mig

paa jorderig.

2.

Lad ickun himmel i støcher da brøste,

ret som det klare Christaline glatz,

min siæl i Herren sig dog schal forløste,

betee schal hierted sig dog heel curatz.

Hvad actis himmelens befestning stoer

naar du o Jesu i mit hierte boer,

som ieg vist troer.

3.

Jeg firmamented ret stort icke acter,

naar Jesu du est min og jeg er din

langt meer Guds naade ieg høylig betragter,

hvis sødhed hviler i mit hiertis skrin,

om soel, planeter end svinde maa

Christus min klippe fast schal stadig staa

og ej forgaa.

4.

See! er ej himmelen, Herre, dit sæde?

din schiøn og kongelig prægtige stoel,

paa jordens schammel saa monne du træde

der grønis frydelig alt ved din soel,

om baade himmel og jord schiønt forgaar,

det acter ieg forvist ej ved et haar,

thj Gud bestaar.

5.

Ach Herre Jesu! naar ieg dig mon eye,

jeg da for alle saa saare er riig,

tj ofver alting i verden mon veye,

Christe barmhiertighed usigelig,

dit søde ord o Gud, ret aabenbar,

som er mit himmels lius og løcte klar,

naar ieg kun har.

6.

Beholde maa vel de pregtig førstinde[r],

all verdens hærlighed og store løst,

det som en schygge dog snarlig forsvinder,

men du o Jesu lill er all min trøst,

hvad schiøtter ieg dog om det røde guld,

naar ieg kun hafver dig min frelser huld,

saa naade fuld.

7.

Ey mig det kunde paa jorden dog bade

om ieg end hafde den gansche verden vid

og jeg dog schulde tage største skade,

oppaa min fattig siæl til ævig tid

ieg ej saa daarlig er, min Gud ack ney

det verdsens skiøn og sminched contrafey,

jeg schiøtter ej.

8.

Trodtz alt det, som udj verden mon være

jeg ichun holder det for idel støv

all verdsens korte forfængelig ære

hensvinder som et lidet aspe-løf

men Guds u-sigelig naade og gunst

at hafve sicherlig det er stor kunst

og ej omsunst.

9.

Eya! Lad andre noch rigdom beholde

men see: at ieg er nochsom riig i Gud

som mig de skiønne klenodier bolde,

forærer som sin lille kiere brud.

Perler, demanter og rubiner kiøn,

himmelsche dejlige smaragder grøn,

liflig og skiøn.

10.

Ret saa lad himmel og alle planeter

samt den klar skinnend’ firmamentes pragt,

med sine prectig og skiøn qvaliteter,

blifve til støv igien og aske lagt

tj see hvad schiøtter ieg den himmel blaa?

naar ieg dig Jesu ickun hafve maa

og naade faa.

11.

Jordens høypregtige, pral, pragt og brammen

som idel aske ieg kun skiøtter slett

tj udj støf det maa suinde altsammen,

der fore ieg slet inted agter det

naar ieg kun hafver dig min Jesu kier

blant alle ieg forvist lycksalig er,

paa jorden her.

12.

Christe Guds elschelig hvor stor er din naade

hvor sød og yndelig er din præsentz,

hvor ved ieg fryder mig saa ofvermaade,

med hiertens jnderligste reverentz,

din kierlighed, o Gud, foruden svig,

hafver i trofasthed, saa hiertelig

betaged mig.

13.

Hierted det brender af kierligheds flamme

til dig min himmels ven o Jesu sød

det vill du Herre i naade annamme

og kierlig omfafne udj dit skiød

vor kierlighed o Gud beseigle fast,

og det tre enige sterch himmels bast,

nu er omkast.

14.

See! om min siæl i mig skulle vansmegte,

og mine been schuld’ end fortørres hen,

og mig end svaghed den schulde anfegte,

o saa est du Herre min trofaste ven

som mig helbrede kand i ald min brøst,

og mig opfylde med din søde trøst,

glæde og løst.

15.

Der som med svagheds hart trengende byrde

mit lif end schulde være hart belatt,

saa est du Jesu min saligheds hyrde,

min enist klippe sterch og høye skatt

som med dit røde rosens farfved blod,

forfrische kand mit legem, siæl og mod,

fra top til fod.

16.

Aldrig i verden mig noged kand hænde

saa lenge ieg er paa denne ßyndig øe

som mig ifra dig, min Herre kand vende

ja om endschiønt ieg end her schulde døe

lefver, da lefver ieg udj min Gud,

døer ieg, da bæris ieg af døren ud

en Christj brud.

17.

Till dine vunder og blodige smerte

o Jesu min trofaste klippe sød,

nu sig fortrolig hen føyer mit hierte,

j mod gang, medgang, ja j lif og død

jeg varter efter dig min Gud med flid,

ieg venter Jesu din forløsnings tid,

o Herre blid.

18.

Er ieg da Herre, din troe tiener-jnde,

og du igien min naadig herre from,

lad mig usigelig trøst hos dig finde

min loed, min deel, min enist eyedom,

min høyest gode est Gud Zebaoth,

min siælis ancher og trygge slot

trofast og gott.

19.

Ret udj aanden vil ieg dig forvente

med troens lampe antendt stadelig,

at du, o Jesu, mig snarlig vil hendte,

til frydens Paradis saa gladelig,

hvor vj hin anden ret om fafvne schall

j den schiøn himmelske glimrende sall

til velgefall.

Den 27 Psalme:

Saa gik Jesus ud og bar torne-kronen og purpurklædet, og hand siger til dennem: See hvilcked menniske.

Siungis som:

Schal da et edelt og ærekiert hierte etc.

1.

Modige taarer giør kinderne bleege,

falder mit hierte forbitter og salt,

at ieg schal schue min himmelsche leege,

jlde medhandlet i saadant gestalt,

med spot og spee paa korsens træ

hengde som til et vidunder at see,

ach ach det maa til hierte gaa

om hierted var end af klipper hin graa.

2.

Ach Herre Jesu! hvad har

du dog handlet? pregtige hyrde hvad har du og giort?

hva er din schickelse saadan forvandlet:

hvj er dit ansigt af angist saa sort:

ach sig dog mig hvj mon de dig,

saadan tilreede med raabende schrig

hvad er din sag at saadan plag,

skulde dig skienckis med bitterlig klag.

3.

Rettelig naar ieg nu sagen betragter

finder ieg Herre u-schyldighed din,

ofver dig føris u-schyldige klagter,

men naar ieg seer til misgierningen min

da vißelig findis hos mig,

skylden, men iche o Herre hos dig,

tj j din mund ej nogenlund,

fundet var svig eller falske paafund.

4.

Guds ævige søn udaf himmelens trone

varst du o Jesu min frelsere huld,

maatte dog bære en tidsel-fuld krone

for mig som var af misgierninger fuld,

for dømt ieg vaar men du udstaar,

Jesu, de smertelig vunder og saar,

Guds bud ieg brød du Jesu sød,

gaf dig i korsens forsmedelig død.

5.

Refset est du som en mordere gromme,

gifved i jødernis skendige vold,

høre du maatt’ uretmesßige domme

dog du varst himmelens konning saa bold

maa mand ej det foruden rett,

at du som dømmeren self hafver sætt,

nu dømmes self for dom maa skelf’

og blod udgyde som strømme i elf.

6.

Er det dog iche forskrechligt at høre?

at den for hvilchen self englene maa

sine u-reenheds bekiendelse giøre,

saa nu for syndige dommere staae

det jødisch pack med løgn og snach

som dig tillagde ald lyde og lack,

o frelser mand din qval for sand

vden forschrechels betenchis ej kand.

7.

Trengsel og fengsel saa maatte du taale

Guds ævig, himmelsche, helligste søn,

druche den bitterheds vrede fuld schaale

for det forsømmelig mennischens kiøn

det var ej noch den jordisch flock,

spotted dig Herre, men røfveren ock

den samme tid hang hos din sid’

dig fast vanæret o Herre saa blid.

8.

Ej var det ogsaa din ringeste smerte

at din discipel, o frelsere god,

lod ud af Satan forføre sit hierte,

og saa forraadde u-schyldigste blod,

kyste din mund med underfund,

gick og hengde sig paa samme stund

og drog saa bort med Satan fort,

giennem den gloende helfvedis port.

9.

Ja du self korset og maatte nu bære,

hen til det skreckelig Golgatha sted,

der schulde pinen o himmelsche Herre

angaa med største fortrædelighed

blant tørre been o frelser reen

var end mit hierte en diamant-steen

da maa det nu briste j tu,

naar ieg din smerte her monne beschu’.

10.

Endog Pilatus self frilig bekiender,

at du, o Jesu u-skyldig nu vaar,

toer hand i vand sine syndige hender

og j domhuuset til lofven indgaar

der fælder dom skrechlig og grom,

at de til døde schuld’ bringe dig om

men Barabas den morder qvas

løsis nu af de misdederis plas.

11.

Nøgen til korsed saa maatte du træde

og om din kiortel de kastede lodt

hengde saa paa dig et purpur-rød klæde

giorde dig største forhaanels’ og spott

de pidsche tog der med dig slog

Herre! hvad hiertelig sucke du drog

der jøder blind saare gesvind,

drebte dig Herre med mordische sind.

12.

Stridsmænd dig sloge og skammelig stytte

bunde din hender paa røfver maner

og j dit ansigt mon spottelig spøtte,

haanhed dig giorde og gruelig ler

o du Guds lam, stor spot og scham

maatte du taale af jøderne gram

hvo der kunde nest dig lemmelest,

mente hand giorde ret aller som best.

13.

Dine velsignede fødder og hender,

blefve til korset og spigrede fast

til dig de ædick med jsop opsender

driche du maatte for synderis last

dit hofved ned med bitterhed

maatte du bøye til sidste valet

og saa din aand j Herrens haand

gifve, omspendet med dødelig baand.

14.

Aabned saa blef din u-skyldige side,

af det forgifftig hiert-klemmende spiud

ach! hvilchen hiertelig angist og qvide,

blodet hin røde med vandet rand ud,

o bitter mord paa Herrens jord

da blef fuldkommed propheternis ord

at Jesus huld og naade fuld,

schulde saa pines og leggis i muld.

15.

Till din usigelige smerte og pine

ret ingen anden aarsag var her,

end ichun idel misgierninger mine

o allerhelligste frelsere kier!

min ondschabs svang den fredag lang

har dig bereedet med dødelig tvang

min last saa leed med uselhed,

har dig saa ynche Jesu til reed.

16.

Til dig derfore, o Jesu,

ieg sucher, modige taarer ieg dagligen saaer,

for dig mit ansigt til jorden jeg bucker,

holder ej op, før din naade ieg faar

mit hierte er fast døden nær,

o Herre mig dog naadig vær,

min synd forlad og giør mig glad,

for dit uskyldige og blodelig bad.

17.

Er mine synder af purpur rød farfved

Herre! Giør dennem snee-reene og hvid,

lad mig det himmelsche paradis arfve,

som du for hverfved o frelsere blid

dit blod udøst, som mig forløst,

være min glæde og ævige trøst

det rosens blod, du flyde lod,

aftoe mine synder fra hofved til fod.

18.

Ret udj aanden saa vil ieg mig glæde,

og være frydig i drøfvelse all,

tj at vin-persen for mig monne træde,

Christus, som [mig] dog omsider vist skall

forflytte hen til himmelen

o aller kieriste himmelsche ven!

kom snart til mig ieg venter dig,

drag mig, saa følger ieg dig gladelig.

Den 28 Psalme:

1.

Skal da et ypperligt ærekiert hierte,

stedse forfølgis af lychen umild?

Og udj modgang med angist og smerte

øfvis og prøfvis som guldet i jld?

schal dyd og kunst saa slet omsonst,

sørge! o lyche du svigefuld gunst

skal dydig jid møye og flid,

spilde saa ilde den dyrebar tid.

2.

Hafver da Herren ej alting i hænde

er da ej lycken slet under hans magt,

eller mon hand ej kand merche og kiende

hvem ham ret frycter og holder hans pact

at hand den saa steds lâ hen gaa

uden ald lyche i verden at faa,

saa deris haab, such, bøn og raab,

hos ham til førde et klageligt snaab.

3.

Der hand dog lærer at haabet med alde

aldrig schall blifue til schiendsel og spee

men at de hannem bestandig paakalde

skulde omsider hans frelse vist see,

jo vist min siæl, dig ej saa qvell

hand det vel mindis og holder alt vel

skier det ej her hvad du begier

maa du vist troe det dig tienliger er.

4.

Hand veed langt bedre alt hvad du behøfver

end du det nogen tid udføre kand

endog hand noged med hielpen fortøfver

og iche straxen frem recher sin haand,

men mangen gang ved korsens tvang

giør dig sin time og redning saa lang

at hierted plat af sucken matt

troer, sig at være med alle forlatt.

5.

Nej nej hand er jo din kieriste fader

der dig i sønnen til arfving har giort

og dig ej glemme, om hand lidet lader,

som hand ej skiøtter og acter dig stort

tj hand jo sver at om end her,

nogen slem moder saa haard hierted er,

der glemme kand sin lilje vand,

slettis du dog aldrig af hans haand.

6.

Skal du end tiden i armod henslide,

og i udlendighed søge dit brød,

j din sted fremmede landet beside,

og ud af lycken fast sættis paa skiød,

j det de naar hvad de paa slaar

ja alt det gode som landet formaar,

og du med vee, langt fra maa see

huor de udj din fortrychelse lee.

7.

Da tench din frelser og arm ville være

og self forfare hvor verden har spild

ja neppe hafde det hand kund’ fortære

eller og hælde sit hofved snart till

David tj aar landflyctig vaar

hafde og mangen gang klagelig kaar

Joseph blef soldt og sætt i bolt,

Gud dem dog begge til ære opholt.

8.

Lyster det Herren det er ham kun ringe

dig at forfremme og hielpe fra spott,

saa deris anslag ej skulde gelinge

som dig af hierted ej meener alt gott

teer hand dig gunst schal de om sonst

dig da forfølge, men ligesom dunst

for Herrens vand svinde for sand,

naar du schal grønis som palmer i vand.

9.

Der for lad hver dag sin plage kun hafve

og kast din omhue paa Herren kun hen,

alting schal hand vel saa lempe og lafve

att du schalt fange alt hvad dig beste tien,

blif du kun ved arbejd og bed,

og for alt, giør dig mod Herren ej vred

men glæd opbær hvad hand beskier

Guds frøgt med nøysomhed rigdom noch er.

10.

Lad Gud din schiebne og lycke kun raade,

og ofver den dig ej meged besver

alting schal dennem dog vendis tilbaade

som hannem frycter og hafver ret kier

du en kort tid med Christo liid

stride den gode og ønschelig strid

saa skal hand dig ævig hos sig

ære fuldgiøre foruden all svig.

Den 29 Psalme:

Pænitentzis Sang.

Af Melodie:

Daphnis gick for nogle dage, etc.

1.

Jesu du som hafver draged

siælen min fra bitter død,

og fra Satans mørched taged,

ja fra syndsens haarde nød

som mig hafver løst af qvide

og mig saadant ladet vide,

ved dit ord min hiertens løst

vær du Gud min søde trøst.

2.

Søged hafver du saa trolig

de forlored faar saa vild

der de jagende u-rolig

styrted sig j helfvedtz jld

ja du Satan ofvervinder

har en hver med bange kinder

til ret bedring kaldet saa

at ieg til dig komme maa.

3.

Ack ieg er i synden baaren

ack ieg meged mig forseer

all min dyd er slet forlaaren

min udyd sig schammelig teer

hvad ieg tragter, hvad ieg digter

det til Guds vanære sigter,

lefned mit det finder sig

meer og meer u-gudelig.

4.

Jeg begræde maa min efne

at mig inted gott jboer

alt hvad ieg har villet nefne

holder ieg min siæl vel for,

men see: kiød og blod at tvinge,

og det goede at fuldbringe

følger iche som det bør,

det, ieg iche vill, ieg giør.

5.

Vide kand ieg iche Herre

alle fejl og brøster min

tj min sandtz og sind disverre

slet forderft af syndsens pin

hierted mit er tret af sorgen

o Gud! ondschab min forborgen

ack forlad, tilregn ej mig

hvad ieg hafver brudt mod dig.

6.

Du har taged, Jesu fromme,

bort min ondskab ved dit blod,

lad det Herre, derfor komme,

saa ieg blir af sygen god

synden min har du bort taget

og den fast til korsed slaget

Eja! tall dog Jesu min

da till mig at ieg er din.

7.

Tj at helfvede mig skrecher

Satans grumhed ligesaa

til ufred i mig opvecker

og i strid mig føre maa

vil mig snart til af grund bøye

Jesu du mig hielp tilføye

mit haab est du Herre kier

holdt dig ej forborgen meer.

8.

Dine rosens saar saa røde

nagle-gab, ja død og graf

din blod-tersched krop som bløde

vende mine plager af

din blods sved og rindend’ strømme

ja og dine smerter ømme,

slag og stick u-schyldelig

lad o Jesu trøste mig.

9.

Naar ieg for din dom schal træde

som [ieg] iche undfly kand,

tag min sag paa dig med glæde

o min hierte frelsermand,

du alleene kand det giøre

at ieg ej den dom schal høre

j som staar hos venstre haand,

gaar til helveds vee og brand.

10.

Du randsager, Gud min smerte

Gud du kiender og min nød,

der er indted i mit hierte

andet end den haarde død,

der j derfor sorg mon menge

Gud det med sit blod besprenge

som udøst paa korsed er

gif mig det min Jesu kier.

11.

Gud ieg ved, at du vill gifve,

min samvittighed god roe,

og fuldkommed vist schal blifve

dine ord og løffter troe

at ret ingen er paa jorden

j blandt de fordømtis orden

som ret stadig troe paa dig

men skal lefve ævig-liig.

12.

Gud ieg troer, ack hielp mig svage

lad mig ej forderfvis slet

tj du Herre kand det mage

jeg i kamp kand vinde ret,

jndted vill ieg derfor grue,

jndtil jeg faar dig at skue

Jesu effter denne strid

sødelig ...... denne tid.

Den 30 Psalme:

Een Klage-Vise.

1.

Kom Gud og see min modig taare

see an mit høyt bedrøfved mod,

thi angist mig nu treffer saare

af graad forandret er mit blod

den grumme død, i fra mit schiød,

berøfved har min ven saa sød.

2.

Jeg maa vel være som en fange

der ene udj mørchhed gaar

af sorg er ieg beklemt og bange,

hvo leege kand mit hierte-saar

tj at min ven tog døden hen,

ack ene sidder ieg igien.

3.

Ret som ieg tenckte helst [at] lefve

med dig min ret udvalde schatt,

fra mig du maatte heden svefve

jeg som en due blef forlatt,

o sorg og pijn o hierte fijn!

hvor tung er mig dog schilsmis din.

4.

Som hiorten fra sin smuche hinde,

ved jegers pijl henrøfvis snart,

som hyrden fra sin tro hyrdinde

bortfalder hastig med en fart,

bedrøfvelig saa gaar mig,

naar hierte-ven ieg safvner dig.

5.

To fugle smaa sidder paa qviste

veed ej af skytters falsche svig

den ene maa sin mage miste

den anden sørge bitterlig

jeg mig og saa vel ligne maa,

ved en af disbe fugle smaa.

6.

J vidue-stand maa ieg nu træde,

o Jesu vær mig tro og huld,

tj døden har nu ald min glæde

henkast til jordens sorte muld,

o død du grom! som vandrer om,

du røfved har min Herre from.

7.

Naar ieg begifver mig till hvile

imod den mørche natt saa sort

for mig da stander dødsens pijle

som tog min ven i fra mig bort

av such og graad min seng er vaad

for dødsens haarde pijl og braad.

8.

Af sorrig angist suck og qvale

opvogner ieg veemodelig

og ingen monne mig husvale

o Gud! jeg sucher dybt til dig

af synd og brøst bort er min løst,

o Herre gif mig dog din trøst.

10.

Har jeg dog saa lychsalig vaaren

o hierte aller kierist ven,

at ieg med dig maatt vorde baaren

til jordens sofve-kammer hen

hvor gladelig ieg da med dig,

j grafven vildet skiule mig.

11.

O redelig og kierlig hierte

som var mig troe foruden svig

du maatte lide dødsens smerte

og mig forlade sørgelig

o høy fortræd! at kierlighed,

ved døden schulde fældes ned.

12.

Gid alt det ieg her monne hafve

j veyr og vind var fløyen hen

at ieg beholde maatt den gafve,

som var: min enist hiertens ven

jeg var dog vist glad uden list,

men nu har ieg min mage mist.

13.

Ej større sorg kand nogen hænde

og udj verden være til

end adschilles hierter tvende,

som iche gierne skillis vill

fra mig est du mit hierte nu,

bedrøfved er mit sind og hue.

14.

Nu dømmer det j skiøn matroner

en hver som hafver mist sin mand,

j fromme egte-vid personer

som veed af kierlig ægtestand

beschuer her hvad sorg ieg bær,

alt for min mand saa hiertens kier.

15.

Du gaar dog aldrig af min tanche

o hierte ven og hulde blod

j hvor ieg er, du for mig vancker

beængsted er mit sind og mod,

o onde tid! schiebne ublid,

o død min tyrannij og nijd!

16.

O søde ven mit ægte hierte

det ene er dog all min trøst

mit i min sorg og store smerte

at nu din siæl har fryd og lyst

i paradis hvor lof og pris

gifvis vor Gud, som er all vijs.

17.

Retfærdighedsens prægtig krone

dig skienckis effter himmels skick,

for Gud og lammetz naadig throne

med ævig himmelsche music,

o hierte ven j himmelen,

jeg haabis og at komme hen.

18.

Paa dig, o Jesu vil ieg haabe,

mit i min sorg og store nød

til dig ieg suche vil og raabe,

du ene est min frelser sød,

kom blid til mig ieg følger dig

til himmelen saa frydelig.

Anonyms Mesteren fra Møre er lastet ned gratis fra bokselskap.no

Table of Contents

Den 1 Psalme:

Den 2 Psalme:

Den 3 Psalme:

Den 4 Psalme:

Den 5 Psalme:

Den 6 Psalme:

Den 7 Psalme:

Den 8 Psalme:

Den 9 Psalme:

Den 10 Psalme:

Den 11 Psalme:

Den 12 Psalme:

Den 13 Psalme:

Den 14 Psalme:

Den 15 Psalme:

Den 16 Psalme:

Den 17 Psalme:

Den 18 Psalme:

Den 19 Psalme:

Den 20 Psalme:

Den 21 Psalme:

Den 22 Psalme:

Den 23 Psalme:

Den 24 Psalme:

Den 25 Psalme:

Den 26 Psalme:

Den 27 Psalme:

Den 28 Psalme:

Den 29 Psalme:

Den 30 Psalme: